2U 



en gång börjat att gå mjolkig genom filtrum * 

 så hjelper icke mera utlutning med varmt sait- 

 syradt vatten. Man måste i detta faii afskilja 

 oxiden från filtrum, än en gång koka den med 

 den genomgångna vätskan och filtrera den ge- 

 nom ett njtt papper. 



Mången gång gelatinerar Titanoxiden, när 

 den Mifvit smält med alkali och öfverg jutes med 

 saltsyra; likväl har jag aldrig kunnat erhålla en 

 gelatina, så styf och sammanhängande som den 

 af kiseljord. 



Torkar man den genom kokning fällda oxi- 

 den vid lindrig värma, så Öfverdrager den sig 

 med en brun glänsande hinna. I glödgniiig 

 hvitnar den, men den förut varande ytan bibe- 

 ;håller sig glänsande, såsom vore den öfverdra- 

 gen med fernissa, under det att öfriga oxiden 

 är pulverformig. 



Fälles Titanoxid med Ammoniak och den 

 torkade voluminösa fällingen glödgas, så be- 

 kommer man en oxid, som har sammanhang, 

 livars stycken till och med äro hårda , se brun- 

 aktiga ut, hafva diamantgians , och öfverhufvud 

 mycket likna den naturliga Titanoxiden, 



Lägger man glödgad Titanoxid på blått 

 lackmus-papper och fugtar den med destilleradt 

 vatten, så blir detta rödaktigt, men papperet bi- 

 behåller sig blått. Tydligare visar sig denna 

 Titanoxidens verkan på lackmus, om man strör 

 finrifven Titanoxid på en droppa lackmus-tinc- 

 tur, som ligger på ett hvitt underlag. Oxid- 

 pulvret färgas genast rödt, när det kommer i 

 beröring med tincturen. 



Titanoxiden bildar med alkalierna före- 

 ningar i hvilka den helt och hållet spelar rolen 

 af en syra. Den förenar sig väl ock med några 



