245 



den Lortg^ängna kolsyrans syrehalt så Öf\?erens 

 med sjret i den använda kiseljorden, pä sätt 

 den är uppgifven af Prof. Berzelius , att hans tal 

 nästan precist utgjorde medlet af mina försök. Så- 

 lunda erhöll jag 5o,i4> 5o,90 och 49» 79 procent 

 sjre, medan Professor Berzetjus uppger 5o,3o *). 

 Så enkla dessa försök synas vara, så äro 

 de det dock icke i verkställigheten. För att 

 tekomma ett pålitligt resultat har man så många 

 små omständigheter att iakttaga, att jag ej hann 

 målet utan många fruktlösa försök. Man kau 

 endast arheta med ganska små qvantiteter j eme- 

 dan smältningen måste ske öfver lampa och icke 

 mellan kol, och man måste hafva; en ganska 

 känslig våg, då redan en half milligram, med 

 de små qvantiteterne och kolsyrans stora syre- 

 halt, gör en heitydande skillnad. Tid titanoxi- 

 den har jag också ej förr än mot slutet > och i 

 synnerhet då jag betjenade mig af kolsyradt na- 

 tron, fått ÖiVerensstämmande resultat **"'). 



*) Härvid bildar sig alltså ett bisilioat af kali, i det att 

 kiseljordens syre förhåller sig till syret i basen som 2 : i,, 

 bvilket också svarar mot det kolsyrade alkalits samman-^ 

 sättning. 



**) Vid det kolsyrade alkalits smältning med kiseljord 

 hade jag ett godt prof på om all kiseljorden förenat sig 

 med alkalit, men vid titansyran fattades det alldeles; 

 massan måste nemligen helt och hållet upplösa sig i vat- 

 ten. Jag ?har likväl äfven för electronegativa kroppar, 

 hvilka i smältning med alkali och den smälta^ massans be- 

 handling med vatten gifva olösliga föreningar, funnit ett 

 prof, som är temligen säkert: om det ifrågavarande äm- 

 net icke fullkomligt förenat sig med alkalit, och man lå- 

 ter degeln kallna, så höres i densamma, då den redaa 

 férlorat sin röda färg, på en gäng en temlig stark rörelse, 

 och man finner ytan af den smälta massan icke jemn, utan 

 hålig. Detta fenomen härrör deraf, att då den flytande 



