246 



a, 0,544 gi'* Titansyra sammansmältes med 

 5,5q5 gr. kolsyi aclt iiatron* Smälta massan vägde 

 2,887 gr.» clet hade alltså bortgått 0,262 gr. 

 kolsyra, li vilka innehålla 0,1 83 syre. Antaga vi 

 nu att den använda titansyran innehåller lika 

 mycket syre, så blir qvantiteten deraf på 100 

 delar 33,65. Vid försöken med svafvelbunden 

 titan, som jag nedanför skall beskrifva, erhöll 

 jag 33,95 procent syre; härefter innehålla o,544 

 titansyra 0,1847 syre. 



b. 0,624 titansyra, sammansmälte med 3,684 

 iolsyradt natron, vägde 3,990. o,3i8 kolsyra 

 hade således bortgått, h vilka innehålla 0,23099 

 syre. 0624 titansyra innehålla, efter försöken med 

 sv^afvelbmiden titan, 0,2218 syre. 



c. 0,469 titansyra smältes med 2,453 kol- 

 syradt natron ; smälta massan vägde 2,688. De 

 bortgångpa o,234 kolsyra innehålla 0,169 syre; 

 men 0,469 titansyra 0,16. 



d. o,3o55 titansyra smälte med 4>255 kol- 

 syradt natron, vägde 4A^^' ^^ bortgångne 

 0,1475 kolsyra innehålla 0,107 syre; o,3o55 ti- 

 tansyra 0,109. ^^^ medeltal af dessa 4 försök 

 vore 35,43 procent syre i titansyran, beräknad 

 efter kolsyrans syrehalt. 



Dessa föreningar äro med basis fullt mät- 

 tade Titansyrade salter. Jag anser dem för neu- 

 trala. Vid titansyrans smältning med kolsyradt 

 alkali bilda de det andra lagret, emedan det 



massan kallnar, stelnar ytan först, medan det inre ännu 

 icke förlorat sin liqvida form. Här utvecklas ännu kolsyra, 

 som med våld måste genombryta den redan stelnade ytan, 

 och deraf förorsakas lätet och ojemnheten pä ytan. Detta 

 förhållande har jag bemärkt vid det kolsyrade^- alkalits 

 smältning med titansyran, tantalsyran och tennoxiden. 



