Titansalter, i hvilka titansyran är basis, existera» 

 efter min erfarenhet , alldeles icke. Väl åstad- 

 komma flera syror, i en iipplösning af surt titan- 

 syradt kali i saltsyra, fällningar, hvilka icke in- 

 nehålla något alkali ; men dessa sakna nästan 

 alla caracterer af salter; ty om man ville be- 

 trakta dem såsom sådane, så äro de till den grad 

 basiska, att man i Chemien icke bar några ana- 

 loga att framvisa , och likväl rodna de alla starkt 

 JjUckmuspapper. Man måste derföre betrakta dem. 

 gom olösliga dubbelsyror, analoga med dem, 

 hvilka t. ex. volframsyran frambringar med nå* 

 gra syror. 



Upplöser man surt titansyradt kali i salt-^ 

 jsyra, så att en god del af det förra blir oupp- 

 löst, och med syran bildar en art emulsion, 

 och denna sedan utspädes med vatten och filt- 

 reras från den Öfverblifna oxiden, s^ erhåller 

 man, i denna vätska, fällningar med svafveJsyra, 

 arseniksyra, fosforsyra, oxalsyra och vinsyia. 

 Deremot grumlas den icke af salpetersyra, ät- 

 ticksyra och bernstenssyra, Alla fällningarna 

 äro upplösliga, icke allenast då lösningen af det 

 {Sura titansyrade kalit innehåller för mycket salt- 

 syra, utan äfven i sjelfva den syran som an- 

 vändes till fällningen. De frånsilade vätskorna 

 innehålla kali. 



I . Titansjrans förening rned Svaf^velsjra, 

 Svafvelsyra frambiingar, i den saltsyrade lösnin- 

 gen af surt titansyradt kali, en hyit fällning. 

 Innehöll lösniwgen ]"ern„ så qrvarstadnar det till 

 det mesta i vätskan, som dessutom innehåller 

 saitsj/ra och svafvelsyradt kali. Ett öfverskott af 

 titansolution upplöser en god del af fällningen, 

 men ännu mera ett öfverskott af svafvelsyra. 



