254 



degel, hvilkén upphettades så länge, tills zin- 

 ken började sublimera sig i den öfre kallare 

 delen af röret, som stod ofvan sanden. Sedan 

 allt hade kallnat , lades hela glasröret i saltsyra, 

 som upplöste zinken med lemning af ett svart 

 ej metalliskt pulver, hvilket motstod all åver- 

 kan till och med af rökande kungsvatten. Starkt 

 torrkad, vägde det lika mycket som den an- 

 vända Titansyran, och i glödgning hvitnade 

 det utan att förändra sin vigt. Detta var alltså 

 Titansyra af svart färg. Af hvad orsak hon 

 antagit denna färg, kan jag icke förklara; vi 

 finna likväl något analogt med Wolframsyran, 

 hvilken, beredd genom glödgning af Wolfram- 

 syrad Ammoniak i en retort, är alldeles mörk- 

 blå, och antar vid glödgning i öppet kärl den 

 gula, Wolframsyran vanligen tillhörande, färgen, 

 utan att till vigten förändras. Jag har ofta för- 

 Tiyat detta försök med Titansyran och alltid 

 erhållit det svarta puH^ret. 



Vätgaz ledd öfver glödgande Titansyra re- 

 ducerar den icke. Jag försökte nu svafvelbun- 

 den vätgaz, i tanka att den dubbla affiniteteu 

 möjligen kunde åstadkomma hvad den enkla 

 icke förmådde uträtta. Titansyran bringades 

 till stark glödgning i ett porcellains rör, hvarpå 

 svafvelbunden vätgaz leddes deröfver, som förut 

 passerat ett långt rÖr med saltsyrad kalk; men 

 jag erhöll intet spår af svafvelbunden Titan, 

 utan blott samma svarta pulver som vid förra 

 försöket. 



Svafvelbundet kali, smält med TitansjTa, 

 frambringar icke eller någon svafvelbunden Ti- 

 tan. Då vatten gjutes på den smälta massan, upp- 

 löses ingen Titan deri, ehuru man förr så på- 

 stått. 



