^9 



6.0937 svafvel, elier 4g,'^2 J)rocent;ett tal söin 

 instämmer med förbiäiuiiiigs försöket. 



Som denna oxidation icke var mig till nö- 

 jes , försökte jag att smälta svafvelbunden Ti- 

 tan med salpeter och derigenom oxidera den* 

 1 gr. ren svaf\^elbunden Titan blandades i eil 

 retort med 12 gr. groft sönderstött saipeler, på 

 det sätt att salpetern helt och hållet betäckte 

 den s\^afve]bundna Titali. Retortens hals före- 

 nades med ett rör, h^^ars ena ända stod i kalk- 

 vatten, för att vid detta tillfälle äfven få veta 

 om icke den sväfveibuiidna Titah tillika kunde 

 innehålla koL Retorten upphettades försigtigt; 

 men knappt hade salpetern vid botten bör-jat 

 smälta, förr än häftiga detonatioiler uppkommoi 

 en blixt följde på den andra med den största 

 skjndsamhet; retorten söndersprängdes och styc- 

 kena deraf kringkastades. Innan retorten sprang 

 sönder, hade en mängd gaz Utvecklat sig* 

 Ka]kvaltnet var likväl deraf icke grumJadt. Jag 

 fortsatte operationen vidare i en öppen degel 

 och prÖfvade den smälta mässan. Den Öfver- 

 gjöts med vatten och det titansyrade kalit af-a 

 skiljdes på fiitruiii. Vätskan fräste alldeles icke 

 med syror och frambringade icke eller någon 

 fällning med kalkvatteli. 



Bästa sättet att få veta det Titans oxida- 

 tionsgrad svat-ar mot dess svafvelbindningsgrad j 

 v?r föijande. Jag digererade deli svafvelbundna 

 Titan med caiistikt kali. Den sönderdelades 

 snart och hvitt titansyradt kali satte sig till 

 botten. Vätskan filtrerades och försattes med 

 saltsyra. Svafvelbunden vätgaz utvecklades, Ii» 

 qvidum bibehöll sig klart och intet svafvel af- 

 satté sig. Svafvelbundna Titan kunde i detta 



Ä". y, jé. Bandi. 1821, St. II. 1 8 



