38 1 



åter den branta Landborgen vid byen Klinta, 

 och återtager sin förra sträckning i N. till tor- 

 pet Berget i Högby socken, der den alldeles 

 upphör att vara synlig. 



Nedanför Vestra Landborgsåsen finnes , som 

 redan är nämnt, en trakt, som tydligt blifvit 

 bildad af tillandningar. På denna landssträcka 

 möter icke något kalklager, ehuru djupt man 

 än gräfver ; men spridda skifferstycken och ofta 

 fasta skifferlagret mÖter snart. Denua tilland- 

 ning utgör flere socknar. 



Ifrån vestra Landborgen sluttar landet ät 

 Öster mot Östra Landborgsåsen. Denna del af 

 Ön, som ligger emellan begge Landborgsåsarne, 

 kallas af innevånarne Midtlandet (^Medellandet). 

 Denna generella benämning får sedan olika namn 

 efter markens större eller mindre bördighet. 

 Den del, som äger så tunn mullbetäckning, att 

 den är alldeles oduglig till odling, utan endast 

 utgör en mager betesmark, kallas ^/f var _, hvil- 

 ken benämning gäller för -alla ställen på lan- 

 det , der kalkflisen ligger så hÖgt upp , att intet 

 åkerbruk kan idkas. På detta Midtland äro fle- 

 re byar anlagde, hvilkas ägor på få ställen äf- 

 ven äro bevuxna med smärre löfskog. De trak- 

 ter, som gränsa mot östra Landborgen, äro 

 inycket sidländta och bestå nästan af samman- 

 hängande mossar eller kärr, ehuru man sökt 

 afleda vattnet ur dem genom flere genomgräf- 

 ningar af östra Landborgen, Det är i desse 

 mossar, som Ölands vattenväxter böra sökas. 



ÖstJ^a Landborgen består af en sandås, 

 som, hvilande pä kalkhällen, sträcker sig paral- 

 lel med östra stranden af Ön, på större eller 

 mindre afstånd från hafvet. Den slutar i N. 

 vid Tjusby by i Gerdslösa socken, der den 



