283 



acanlis o. s. v. Gräsblommorna blifva oftast 

 alslrande (viviparae) t. ex. Poa bulbosa /3) vi- 

 vipara, Phleum phalaroideum /3) viviparum o. 

 s. v. Äfveii undergå växtfärgorne stora förän- 

 dringar. Den blå förbytes ofta i blekröd eller 

 hvit. Den gula faller i hvit, o. s. v. 



Näst Örjorden intager Sandjorden den stör- 

 sta arean. Flera trakter emellan västra Land- 

 borgen och sjön äga mer eller mindre sand- 

 blandad mylla ; men renast förekommer denna 

 jordart i de tvenne längst norr belägne Högby 

 och Boda socknar. Här finnes hela fälten af 

 en fin kiselsand, uti hvilken man ofta ej finner 

 andra växter än Cardamine hirsuta L., Iberis 

 nudicaulis L. och Eryngium maritimum L, 

 Den sträckan af Ön, som ligger emellan östra 

 Landborgsåsen och Östersjön är äfven mer och 

 mindre sandblandad. I öfrigt bör man anmärka, 

 att Öländska sandjorden är i allmänhet ganska 

 fattig på växter ; då man midantager strandväx- 

 terne (^Herbae littorales), hvilka äro mycket 

 märkvärdiga. 



Leran är på Öland att anse såsom en svag 

 lermergel. Den intager större delen af land- 

 sträckan mellan västra Landborgsåsen och sun- 

 det, samt följer möss- eller myrsträckan vid 

 östra Landborgen. Denna jordart anses med 

 rätta såsom Ölands starkaste växtjord. Ofta bi- 

 draga härtill äfven bottenfallen, som bestå af 

 en stark kalkmergel, hvilken här kallas Moss- 

 krita. Nedom vestra Landtborgen voro de sköna 

 löfskogar belägne, af hvilkas yppiga vegetation 

 en VON Linné så tjustes, och om hvilkas herr- 

 lighet en och annan Wd ännu anklagande 

 bär vittne. 



