Smärre Lo f skogar hafva deremot intagit Ek- 

 sTiOgarnas rum i sarnma mån, som de hJilVit 

 förminskade. Dessa små lundar bestå af Björk, 

 Ai, Brakved (Pdiamnus), Rönn (Sorbus Ancu- 

 paria L.), Oxel (^Sorbus intermedia Pers,}, Ben- 

 ved (Evonymus Emopasus L.), Abn (Uimus 

 effusa 8c campestris), Has-^el, Päronträd (Pyrus 

 communis L.), Apel, Kagtorn (^Mespilus Oxya- 

 cantha Willd.), Ask (Fraxinus), o. fl. a. Dessa 

 spridda lundar bidraga väsendtiigt genom deras 

 stora växtrikbet till landets fägring. 



Ölands vegetation äger i alhnänbet det ge- 

 mensamt med alla flolägriga trakter, att den är 

 mj^cket enformig; likväl utmärka sig vissa bigeu 

 genom sådana egenheter, att en van växtfor&kare 

 nästan är i tillstånd, att endast af dessa ställens 

 fysiska beskaffenhet bestämma deras vegetabilier. 

 Ju flera omväxlingar, således inom en trän gare 

 rymd förekomma, desto skarpare äro gränsorne 

 mellan växterne, och dessa gränsor blifva omärk- 

 harare i samma mån, som ställenas naturfor- 

 mationer nalkas hvarandra. 



Trakten omkring Borgholm har en betydlig 

 samling af Ölands vegetation. Naturen tyckes 

 också, på ett våldsamt sätt, der velat uttrycka 

 sin skapelsekraft af mångfald inom en liten krets. 

 Kalkbergets brant är der högst öf v er vattenytan, 

 i väster ifrån bergsfoten utbreder sig en vacker 

 löfskog, åt öster utsträcker sig ett slätt alfvar. 



Ölands Flora kan endast jemföras med Gott- 

 lands, och lärer med densamma vara ungefär- 

 ligen lika rik. Man inskränker sig här till upp- 

 sättande af följande Tabell öfver Ölands växters 

 antal. 



