3o7 



lager. Deiilia vestra kalkbergskantens uppsvall- 

 ning sjnes vara starkast vid Borgholm och sö- 

 der om Resmo vid den så kallade Borgbyskans, 

 på hvilka båda ställen kalklagret ernått den 

 största höjden. Dessa båda ställen äro liksom 

 upphöjda ändpunkter för den medlersta hÖgre 

 delen af Öland, vid hvilka naturen liksom knu- 

 tit sig innan den öfvergifvit sitt bemödande att 

 än vidare mot norr och söder bibehålla kalk- 

 berget vid lika höjd. Derföre hafva också des- 

 sa ställen blifvit på visst sätt medelpunkter för 

 livar sin del af landet, hän hvilka det nästan 

 strålvis sänker sig och det särdeles åt båda än- 

 darna. Således när man lemnar Borgholm med 

 sitt 20 famnars höga kalkbergshörn , finner man 

 vestia kanten af kalkberget midt för Alböke 

 blott 7 famnar, på Hornsudd endast vid pass 

 4 famnar och midt för Humderums surbrunn 

 ^ungefärliga latituden 5'j°iY^o'' på Geographi- 

 ska Inrättningens Charta af år 181 8) allenast 

 I famn öfver hafsytan, hvarefter det vid Torps 

 norra kalkugn (^ungefärliga latituden 5'j°2o'^o''^ 

 sänker sig under hafsytan. Likaledes från Borg- 

 byskans synes landets kalkbergskant beständigt 

 aftaga i höjd söder åt, tills den midt för Otten- 

 by blir blott i famn öfver och vid Rosenkinds 

 Capell ungefärligen lika med vattenytan. Efter 

 allt utseende sker denna minskning i kalklag- 

 rets synliga höjd icke så mycket trappvis som 

 icke fast mera genom en jemn lutning; icke 

 heller tyckes det i någon sådan mån aftaga till 

 hela sin tjocklek, ty det ar åtminstone visst att 

 midt för Torps norra kalkugn möter man utan- 

 för den i vattenbrynet varande kalkbergskan- 

 ten ett förfärligt brådjup, som gör stranden 

 emellan Torpsviken och Holmref så utmärkt 



/if. F. A. Ilandl. 1821, St. II. 3 1 



