3o9 



Denna bestafFeillieten tyclies väl, sA vida man 

 kan se lör den betydliga jordbetäckuingen, nå- 

 got aftaga längre norr åt allt till Borgbolm, 

 jiien i det hela bibehiiller dock landet allt dit- 

 tills sin någorlunda jemna yta och liktbrmiga 

 utsträckning , så att hela landet från Södra Ud- 

 den till Borgholm får formen af en lång ovål, 

 som blir ännu mera synlig genom den ring, 

 h vilken Landtåsarha göra deromkring. Denna 

 södra delen, från Ottenby till Borgholm^ är 

 också i de flesta afseeuden att betrakta såsom 

 det egentligaste Öland eller såsom dess kropp; 

 då deremot den der norr om varande delen är 

 mera att anse blott såsom landets svans eller 

 till och med bihang, som saknar landets mest 

 utmärkta egenskaper. Kalkstenslagret blir der 

 norr ut allt mera ljust eller hvitaktigt till fär- 

 gen samt af mera kristallinisk sammansättnifig, 

 hvarmed tyckes följa en större ojemnhet både 

 till yta och utsträckning mot Östra sidans Den 

 vestra Landtborgen bibehåller väl ännu något 

 Öländskt utseende med sina i synnerhet på me- 

 ra utstående uddar såsom Hornsudd uppsvällda 

 lager ; men öster om densamma mÖter man all- 

 deles icke någon sammanhängande Öländsk Alf- 

 var, utan blott här och der uppstående afsön- 

 drade mindre alfvarlika fläckar eller fält utan 

 sprickor, men med emellan varande nedsänk- 

 ningar, uppfyllda af myror. Den östra kanten 

 är inskuren af vikar, som till och med gå så 

 långt in, att somligstädes blott | mils bredd af 

 landet återstår. Således närmar sig denna nor- 

 ra delen ansenligt till Göttländsk beskaffenhet ''•). 



♦) Man ser tydligt att Gottland i brist af all schiffer- 

 underbädd fått ?in ljusa och liiistalliniska kalksten. Det 



