3l3 



der mycLet längre fortfarit att bildas acli det 

 i synnerhet på yttre sidan af mera vanlig hafs- 

 sand, som der lagt sig till ansenlig höjd, sä att 

 sjelfv^a jordåsen för sig sjelf blifvit mycket mäk- 

 tigare och högre Öfver kalkstenslagret än den 

 vestra. Den har ocliså liksom fördubblat sig 

 vid Sandby, der den tyckes hafva sin mäktiga- 

 ste center och hvarifrån den sedan sträcker sig 

 med största höjden vid medlersta delen af lan- 

 det genom Socknarna JNorra Möckleby, Runsten 

 och Långlöt. Den förenar sig sedan norr om 

 Gärdslösa medelst en betydlig sandhed, som 

 går förby Tjusby och Ramsätra, med vestra 

 Landtborgen- vid Köping; och en dylik sand 

 ser man äfven söderut melhm Ås och Ottenby, 

 som der förbinder östra och vestra Landtåsar- 

 na, så att den ovala ring alldeles fulländas, 

 som de bilda omkring hufvuddelen af Öland, 

 eller det som redan blifvit liknelsevis ansett 

 såsom dess kropp. 



På norra ändan eller det som kan anses 

 såsom Ölands svans, norr om Köpingsviken, är 

 väl den vestra Landtåsen, som ligger på den 

 härstädes utmed hafvet, i brist på någon til- 

 landning, stående kalklagrets brädd, nästan li- 

 ka betydlig som pä södra delen af landet, och 

 det, med endast ett eller annat afbrott såsom 

 vid Hornsvikens utlopp, ända ut till Holmref. 

 Den består ännu mera ensamt af kalkstens- 

 lilappur utan något granilgrus, som i hela den- 

 na norra delen saknas till den grad att lands- 

 vägarna lysa hvita som krita såsom på norra 

 delen af Gottland. Utanför Grankulla-viken el- 

 ler som den förr lämpligare kallades Örbovik, 

 visar väl Landtåsen någon benägenhet att vända 

 sig om till öster; men sedan förlorar å^n på 



