345 



Sfven med en annan del af legeringen och den 

 gaf efter första afbläsningen en matt regulus, 

 livars vigt var ganska nära i samma propor- 

 tion som den förras efter första afhlåsningen, 

 och densamma qvarlemnade, efter upplösning i 

 salpetersyra, en liten portion antimon-oxid. Deu 

 förra deremot upplöstes i samma syra utan nå- 

 gon lemning". 



Efter dessa preliminaira försök togs af den 

 vid operation med Rothgilligerz erhåline regu- 

 lus 0,5 1 1 gram, och underkastades samma be- 

 handling. Första afbläsningen gaf en regulus 

 af 0,3^5 gr. vigt, med matt och gulgrått anlu- 

 pen yta, och då denna afdrefs med 5 gånger 

 sin vigt bly, blef producten en fullkomligt silf- 

 verhvit och glänsande regulus, som vägde 0,870 

 gram. Den upplöstes utan minsta lemning i 

 salpetersyra, och gaf med saltsyra en saltsyrad 

 silfveroxid, som smält vägde 0,4.90 grara, sva- 

 rande emot 0,369 S^' silfver, och således nöj- 

 aktigt öfverensstämmande. Enligt detta resul- 

 tat innehöll hela den erhåline legeringen, som 

 vägde 1,2255 gram, i silfver: 0,8866 grara, och 

 den sfblåste antimön utgjorde o,3389 grara. 



Hvad som vid reduction, utom den redan 

 undersökte legeringen, stadnat i apparaten Ej 

 utgjorde, enligt hvad vi ofvanfÖre upptagit, 

 tillsamman 0,011 gr. De stycken af det sön- 

 derskurna glaset, på hvilka det gråa metalliskt 

 glänsande sublimatet fäst sig, behandlades med 

 salpetersyra, som upplöste en liten del och vi- 

 sade, med saltsyrad baryt, svafvelhalt; det öfri- 

 ga upplöstes i saltsyra och innehöll, så vidt 

 man kunde profva en så ringa qvantitet, ej an- 

 nat än antimon. Sublimatet utgjorde således 

 svafvelbunden antimon j dess vigt (sora fanns 



