deriiti, <tlt. iniiii lAlci Ivciiiic inkliiialiiJiisiiAhir 

 sviinga, först livar ocli cii siiiskill, ocli seder- 

 mera |)a saniina c;aii^, sedan de hlilviL sa hied- 

 vid livainndra sliillda, alL deras r<»lal ioiis-ceiilra 

 li,c;c;a i jordniaqneliska krallens riktning. FiAii de 

 i tlessa Ireniie sarskilla lall uhserveracje oscilla- 

 li«)iisli(lerMa , jeiiile iiålai nes moineiila ineilicC ocli 

 afsLandel mellan deras centra i;ravilali.s , kan jord- 

 magnelisinens inlensilet, o])eioendu af nfdaines 

 styrka, ])cr;iknas. Moskr och IIiess liafva äf- 

 veii försökt, att praktiskt använda denna me- 

 tod. Men svårigheten, om ej omöjlij^hcten, att 

 erhiilla nyssnämda qvantiteter bestämda med er- 

 forderlig noggranhet, äfvensom den ringa graden 

 af converqenz i de till icsidlatets beräkninij nL- 

 vecklade serier, göra dock denna metod, eluiiu 

 ingeniöst uttänkt den för öfrigt är, mindre till- 

 förlitlig i användningen. Intensitelen kan sAledes, 

 i fysikens närvarande tillstånd, endast relativt lie- 

 stäm mas, d. v. s. man kan blott iii)[)girva dess 

 storlek på en ort, i förhållande till dess på en 

 annan ort varande storlek, antagen såsom enhet. 

 Orsaken härtill ;ir tydlig. Då vid försöken, en 

 rmgnetnål oiinrlvikligen måsle nyttjas, och jord- 

 magnetisujen verkar på hvai je del af den i nålen 

 uppväckta magnetism, blifvei- nödvändigt den to- 

 tala kraft, hvaraf nålen sättes i rörelse, |)ropor- 

 tionell mot prodid\ten af jordens och nålens mag- 

 netiska inten^iteler, till Inilkas åtskiijanfle man 

 för närvarande ej känner något säkert medel. Det 

 återstår derför endast, alt genom observation af 

 oscillationstiderna , hos samma nål å olika orter, 

 söka eliminera denn.is inlensitet, och derigenom 

 erhålla förhållandet mellan joidmagnetismens in- 

 tensiteter å dessa sLällen. För att i detta hän- 

 seende bestämma Stockholm relativt till några 



