Icnasl '.)o fot; men liöjor sig rmyo, ocli ;ir vid 

 3()0 alnar licla So loL liögn; jin lialvol, ()c\i pA 

 ömse sitlor om kanal-linicn iinnii vida slörrc, ocli 

 jifi öslia sidan Al ni in si o ne i oo lol, Illi d(Mnia 

 sänka hade, lid cflcr annan, formerat sig ett hiing- 

 lly eller kärr, som, vid första påseende, hotade 

 att lägga elt icke ohclvdligl hinder för kanalgräf- 

 ningen dorigcnom , helst det om sommaren fanns 

 nästan otillgängligt, men knnde om vintern nn- 

 dcrsökas med jordhorr, som lillkännagaf, att öf- 

 vcrsta hvarlvet hcstod af bräntorf, 3 a 4 ^^t 

 djup, och dernäst blalera med större och mindre 

 stenar pä djupet, och ändlligen fast botten. Den- 

 na fasta botten visade sig likväl under arbetet 

 bedräglig, ty, sedan briintorfven, blåleran och 

 stenhvarfvet voro genoniLrutne, befanns grunden 

 sa väl här som öfverallt i kanalen bestå af grof 

 lös klappurblandad sand. Det som för jordborret 

 tycktes ge tillkänna fast botten, var egentligen 

 icke annat än ett tjockt klappurslens-hvarf näst 

 under leran, och som hindrade det att komma 

 ned till sandhvarfvct. BlAlcran som här utgjorde 

 botten för briintorlVcn och hiingflyet, var icke 

 ett horisontolt, utan skålformigt jordhvarf, som 

 tilläfvcntyrs bil flutit med dagvattnet, och slutli- 

 gen formerat en vattentät skal uti hvilken först 

 valtenviixter rotfästat sig, och sedan, genom för-» 

 ruttnelse och åter förnyad växt, efterhand j)å 

 vanligt sätt danat bräntorfven. 



Den förhoppning man i början gjorde sig 

 alt här finna berg till giund för slussen, som fö» 

 reträdesvis borde anläggas vid nedersta ändan af 

 kanalen, slog således felt, till så mycket större 

 skada för kannlarJ^elet, som, utom saknaden af en 

 fast och säker botten, gruurlens vatlensjukhet gjor» 

 de all gräfning pä lon- botten, under valtenytau 



