83 



bestämdes. Då fosforsyrad lerjord är löslig uti 

 kolsyradt natron, kunde icke här vara någon fos- 

 forsyra. 



E. Den alkaliska lösningen i B mättades med 

 saltsyra, hvars öfverskott bortdrefs i afdunstniug; 

 den neutral vordna vätskan ingöts i en flaska 

 med dubbel öppning , och vätsvafla inleddes ge- 

 nom den ena. Lösningen , full af utfälld arsenik- 

 svafla, blandades med saltsyra, hvarmed den lem- 

 iiades i ganska lindrig värma, tills ingen lukt af 

 vätsvafla mera utvecklades, h varefter prjecipitatet 

 upptogs och tvättades med vatten, försatt med 

 saltsyra. Af dess vigt beräknades den motsvaran- 

 de arseniksyran. Vid ett af dessa försök iakttogs, 

 såsom korrektion, att i kungsvatten oxidera en 

 vägd del af den erhållna arseniksvaflan, och be- 

 stämma dess halt af arsenik efter beräkning af 

 svafvelsyran, som blifvi t upptagen af baryt; men 

 resultatet blef detsamma. 



F. Utur den ofvannämde, från arseniksvafla 

 befriade lösningen, fälldes med kolsyrad ammoniak, 

 lerjorden, som efter glödgning och vägning pul- 

 veriserades i platinadegel, der den, blandad med 

 2i gång sin vigt kiselsyra, och sex gånger sin 

 vigt fat. kolsyradt natron, utsattes en timme för 

 rödglödgning. Den icke smälta, men något sam- 

 mansintrade massan, löstes i vatten; och efter 

 kiselsyrans frånskiljande, afsöndrades lerjorden, 

 som med sin vigtförlust tillkännagaf qvantiteten 

 af fosforsyran (hvars närvaro i vätskan röjdes af 

 en ymnig fällning för saltsyrad kalk) och afhvil- 

 ken ingen lerjord blifvit qvarhållen, hvilket af 

 korrektions-försök, med ättiksyrad blyoxid o. s. v. 

 ådagalades. 



G. Den lösning, hyarutur fosfdisyrade lerjor- 

 den (i föregående) blifvit fälld, neutraliserades 



