85 



Dessa svårigheter, hvilka, pä samma gång de 

 försvåra bestämmandet af en formel, göra mine- 

 ralet må hända så mycket mera intressant, för- 

 anleda mig att hellre inskränka mig till betrak- 

 telser öfver de möjligheter som här framställa sig, 

 än att söka afgöra hvilken af dem bör anses in- 

 nebära det rätta. 



Den första frågan, som här kan göras, är om 

 mineralet ej bör kunna anses såsom ett vatten- 

 hakigt arseniat af jernoxid och lerjord, förenadt 

 med kopparoxidhydrat, hvaraf den rena blå fär- 

 gen skulle härröra? Men det låter sig icke göra, 

 att utur denna synpunkt beräkna det undersökta 

 ämnets sammansättning. Det som förgår vid dess 

 upphettning och glödgning vittnar deremot; ty 

 mineralet skulle, i nyss angifne händelse, efter 

 förlusten af sitt vatten, blifva svart. Jag antager 

 derföre, att kopparoxiden ej kan här vara i form 

 af hydrat. 



Innan man går vidare, framställer sig äf- 

 ven anledning till den frågan, om en basis med 

 tre atomer syre kan ingå i samma salt med en 

 enatomig? Det må vara möjligt;, men sannolikt 

 är det här icke; och då torde man ej böra taga 

 ett sådant förhållande i beräkning. 



Det faller lätt i ögonen, om man blott fäster 

 sig vid kopparoxiden och arseniksyran, att en för- 

 ening mellan dessa kan förmodas, som yttryckes 



med: Cu^As, hvaremot, i fall fosforsyran , såsom 

 en j^enom isomorfismen integrerande del, tages 



{Äs 

 ... , och att i fall det förra 

 1^ 

 alternativet vore det rätta, uppstode lika lätt ett 

 fosfat af lerjord och jernoxid, som precist blef- 



