99 



tränga äfven de delar af filtrum som legat 4:dubb- 

 la, så är det teraligeii klart, att det ej var jern- 

 oxid, utan det bruna ämne, som cyan vid sin 

 sönderdelning ger, och att det således var en 

 följd af berlinerblåtts sönderdelning af vattnets 

 och luftens gemensamma åverkan, h varvid lik- 

 väl den nybildade jernoxidens qvantitet var för 

 ringa att synas. — Då det icke lyckades, att på 

 detta sätt medelst blott vatten sönderdela ber- 

 linerblått, försökte jag värmets tillhjelp, men 

 detta geck ej eller, ty det kokheta vattnet kall- 

 nade, innan mer än en ganska ringa del hunnit 

 gå igenom. Jag digererade dä i d. nyss fälld 

 berlinerblått med 10,000 d. vatten i 3 veckor, 

 h varvid vattnet under tiden flera gånger om- 

 byttes. Den fortfor att vara blå, ehuru under si- 

 sta veckan den syntes hafva fått en dragning i 

 grönt, likväl märkbar, endast så ofta den upp- 

 slammades med vattnet. 



Jag anser dessa försök bevisa, att berliner- 

 blått icke sönderdelas af vatten, på ett sådant sätt, 

 att jernoxid och cyanvätesyra uppkomma, men 

 att det visserligen på tidens längd sönderdelas af 

 vatten och luft gemensamt. 



Jag har nämt, att den gula vätska, som un- 

 der berlinerblåtts tvättning går igenom filtrum, 

 icke fäller jernchlorid, den grumlar icke eller an- 

 dra jernoxidsalter; men af jernoxidulsalter blir 

 den i ögonblicket blå. Denna omständighet för- 

 klarar långsamheten af berlinerblåtts uttvättning. 

 Det sker nemligen derigenom, att den luft vattnet 

 innehåller, frambringar basiskt, d. ä. jernoxid- 

 haltigt, berlinerblått, och det Gmelinska röda blod- 

 lutssaltet, SK-Gy + FeCy^, som också kan erhållas 

 ur tvättvattnet, ehuru, genom lösningens utspädda 

 tillstånd , och den deraf följande långa afdunst- 



