1 1 1 



tesvafladt svafvelkulium , torkades, rostades, lö- 

 stes i saltsyra och öfvermättades med kaustik 

 ammoniak. Dervid blef" vätskan icke blå, utan 

 smutsigt svartblå, och gaf en ringa, gulaktig fäll- 

 ning, som var jernoxid , och fränsilades. Lösnin- 

 gen försattes med litet oxalsyrad ammoniak, som 

 fällde ett spår af kalk, som, troligen i form af svaf- 

 velcalcium, vidhängt den fällda svafvelnickeln, 

 h varefter vätskan åter silades. Ur den ammonia- 

 kaliska lösningen fällde kaustikt kali en blekgrön 

 nickeloxid, och den klarnade vätskan visade en 

 dragning åt rosenrödt, som utmärkte, att ammo- 

 niaklösningens färgnuans härrört från närvaro af 

 kobolt. 



Den fällda nickeloxiden vägde efter glödg- 

 ning 0.146 gr., svarande emot o. 11 34 gr. Nickel 

 eller 5.67 procent. 



Den i röd t dragande alkaliska vätskan och 

 tvättvattnet afdunstades tillsamman, och afsatte 

 derunder koboltoxid, som, tvättad och glödgad, 

 vägde 0.006 gr., svarande emot 0.0047 S^' kobolt 

 eller 0.235 procent. 



I det från koboltoxiden afsilade kaustika ka- 

 lit, kunde intet annat än ett spår af kiseljord 

 upptäckas. 



Den med vätesvafladt svafvelkalium fällda 

 vätskan, fällde intet med kaustik ammoniak. 



Den med kolsyrad kalk utfällda jernoxiden, 

 behandlades ännu våt med en koncentrerad lös- 

 ning af kolsyrad ammoniak, hvarmed den lem- 

 nades i 12 timmar, under ofta skeende omskak- 

 ning. Ändamålet härmed var, att derur erhålla 

 den berylljord, som v. Holger uppgifvit sig haf- 

 va funnit deri. Vätskan afdestillerades i retort, 

 hvarunder den föga grumlades. Återstoden intor- 

 kades i platinakärl och lemnade en brunaktig hin- 



