.,4 



Del koliga iininnt v;ir ilLcr torkning sv.nrt- 

 briint, lösL samnianliiiii^ande , sasoni gciioniviildl 

 af lina Iradar. DcL vägdes, cllci' loi kning vid nå- 

 got mer an+ioo", och afsvalning i bcläckt dcgul, 

 i vallcnlVi lufl. 



ITpplicUadl, rökte del först starkt med en 

 egen skarp, icke jnsl vidbränd lukt, ej olik den 

 af npphellad lierglalg, sedan rökningen slutat, 

 förglimniadc del och lemnade slutligen 0.535 af 

 en svartbrun massa. 



En annan mindre portion brändes i en li- 

 ten glasretort och gaf litet vatten, samt en brun, 

 af tobak luktande, vidbränd olja. Både vätskan 

 och oljan l)lanade ett rodnadt lackmuspapper, och 

 utvisade således, alt massans kolhalt, vid denna 

 lösningsmetod, förbjler sig till en förening af kol 

 med qväfve, väte och syre, hvars vigt måste \il- 

 falla större än kolhallens. — Återstoden i relor- 

 ten var kolad. 



Den oxiderade massan 0.535 behandlades 

 med kungsvatten. Den lemnade olöst en svart 

 massa, som i torkning blefgrå, och liknade oren 

 kiseljord. Den vägde 0.07/j gr. Oenoni bränning 

 med kolsyradt kali i platinadegel, kunde den sön- 

 derdelas i kiseljord, som utgjorde dess hufvud- 

 njassa, och i chromsyra, som jemle litet lerjord. 

 och kiseljord, upplöstes i alkalit, da vaMen på- 

 slogs. Den gula alkaliska lösningen mättades med 

 salpetersyra och intorkades. Den lemnade, vid 

 återupplösning, ett pomeransgult pulver olöst, 

 hvarur ammoniak utdrog chromsyra och lemna- 

 de lerjord, ännu hållande litet chromsyra. Qvan- 

 titeten af denna syra, som af båda baserna upp- 

 togs, var likväl ej större än som behöfdes, för 

 att med blåsröret ådagalägga, alt chrom var när- 

 varande. Det i alkali olösta, sönderdelades af salt- 



