119 



forrhet, hvarvid åtminstone | af den använda 

 syran återficks. Återstoden löstes i vatten med 

 lemning af jernoxid, hvarur kolsyrad ammoniak 

 likaledes utdrog litet fosforsyradt jern. 



Lösningen i vatten var grön, ammoniak fäll- 

 de derur jernoxid, hvarefter den afdunstades, och 

 större delen af saltet förflygtigades. Nickel- och ko- 

 bolt-superoxider återstodo, och vatten utdrog der- 

 ur salpetersyrad kalkjord. — I detta försök hade 

 salpetersyrans frändskap till kalkjorden skyddat 

 den från föreningen med fosforsyra. Qvantiteten 

 var ganska liten. Det synes dock utvisa, att cal- 

 cium är en beståndsdel af denna jernmassa. 



Att denna har ett likartadt ursprung med hvad 

 vi kalla meteorjern, kan svårligen bet viftas, äfven 

 som dess halt af kol, och de små kulorna af fos- 

 forjern, utvisa, att den i beröring med kol varit 

 Vitsatt för en högre temperatur, och kommit i 

 lika lynne med vårt vanliga, genom färskning be- 

 redda jern. — Men har detta skett ursprungli- 

 gen, eller har den varit i forntiden underkastad 

 ett misslyckadt försök till smältning och bearbet- 

 ning? äro frågor som icke kunna besvaras. Det 

 torde förtjena att försökas, om äfven i andra ar- 

 ter af meteorjern, de Widmanstädtska figurerna 

 bildas af en legering af jern med mera nickel 

 och med fosfor, så som det af denna undersök- 

 ning väl kunde vara sannolikt. 



