i33 



vägde saltet 1.0995, såg gråaktigt ut, och löste 

 sig med gul färg i vatten. Under frivillig afdunst- 

 ning afsatte sig ett nriörkbrunt pulver i ringa 

 mängd, färgen försvann nära, ocli ett färglöst 

 salt ansköt i det citronsyrade natronets vanliga 

 form, I detta försök hade således det vid 100° 

 torkade saltet förlorat vid +190° ytterligare o. 1 54, 

 eller på 100 d. torrt salt 12.296 d. vatten, som 

 det vid återupplösning i vatten återtog. Men det- 

 ta vatten är mer än saltet efter räkning från for- 

 meln NaC+H innehåller, h vilket icke utgör mer 

 än 9. 1 »4 P''oc. 



Det är anmärkningsvärdt, att äfven det vat- 

 ten, som vid +100° bortgår, frarater en analog 

 afvikelse. Det är nem ligen, jemfördt med det i 

 saltet befintliga natronets qvantitet, mer än 2 

 och mindre än 2~ atom. Då 100 d. salt förlora 

 1'j.S d. vatten, och lemna 82.5, så finner man 

 genom en lätt räkning, att en atom af det vid 

 + 100° torkade saltet varit förenade med aöi.-yy 

 vatten, hvilket är precist 2^ atom, 



Det vatten, som bortgår först vid +190°, ta- 

 git efter ett medeltal till i2.3o på 100 d. salt, 

 utgör ett dylikt bråk af vattnets atomtal, ty 

 joo:i2.3o= 1 234.o6:i5i.63, hvilket är ii atom 

 (precisa talet vore 1 49'9l)' Dessa tredjedelar kan 

 jag icke förklara, men då de konstant inträffa, 

 så kunna de icke vara händelsevis inträffade orik- 

 tigheter i mina försök. Det gifves visserligen en 

 förening af i at. citronsyra med ii atom vatten, 

 som varit länge känd, men det kan icke inses 

 på hvad sätt dennes tillvarelse kan lämpas till 

 förklaring af de anomaher som här förete sig. 

 Ville man också anse citronsyran dervid såsom 

 någon ting alldeles obekant, så ger detta dock 



