i3(j 



efter vatlueLs aflägsnande, hafva förlorat i4 proc. 

 i vigt. Detta instämmer sa nära med HC, att räk- 

 ningen förutsätter i3.34 proc. vatten i syran. Då 

 dessa kristaller efter afvägda atomvigter mättades 

 med kolsyradt natron, erhölls ett fullt neutralt 

 salt. Det är således klart, att citronsyra kan bil- 

 da tvenne slags vattenhaltiga kristaller, af h vilka 

 det ena erhålles, då en vid +100° mättad lösning 

 i vatten anskjuter genom afsvalning. Det ar sam- 

 mansatt i likhet med citronsyrans neutrala sal- 

 ter, så att syran håller 4 gånger vattnets syre, 

 och det förlorar intet af detta välten genom upp- 

 hettning. Det måste hafva varit dessa kristallel" 

 som Leopold Gmelin användt till sitt försök. 



Det andra slaget bildas, då en lösning af ci- 

 tronsyra anskjuter under frivillig afdunstning. Ur 

 samma lösning, som gifvit de nyss omtalade kri- 

 stallerna, erhöUos under vätskans sedermera ske- 

 ende frivilliga afdunstning, stora genomskinliga 

 och rediga kristaller, af den form, som Gmelin, 

 efter Brooke, beskrifvit, och hvilka förhöllo sig 

 på det först anförda sättet, att vid upphettning 

 till +100°, förlora 8| proc. i vigt. Dessa kristal- 

 lers sammansättning, motsvarar fullkomligt sam- 

 mansättningen af det basiska blysalt, som erhål- 

 les, då citronsyrad blyoxid sönderdelas med kau- 

 stik ammoniak, och den förening som återstår 

 efter dessa kristallers fatiscering, är proportionell 

 med sesqvicitratet. Härigenom återkomma dessa 

 föreningar till öfverensstämmelse med de öfriga 

 citronsyrade salterne. 



Sluthgen bör jag, rörande dessa salter, tilläg- 

 ga, att de hafva en stor benägenhet att bilda dub- 

 belsalter, hvilken gör, att många fällningar åter 

 upplösa^ af i öfverskott närvarande citronsyradt 



