295 



de sig, i svärmisk sjelfförvillelse, på högre mak- 

 ters omedelbara bistånd, samt afvisande hvarje 

 klok beräkning af egen styrka, omständigheter- 

 nes kraf, verkliga vänners ställning, förmen- 

 tes dolda ränkor. Friherre af Tibells lott blef, 

 att under denna Sveriges pröfvotid 2:ne gånger 

 kallas i spetsen för krigsärenderne, och således 

 till föremål för alla de missnöjen och anmärk- 

 ningar öfver felaktiga åtgärder, som mider detta 

 sorgliga tidsskifte hemskt nedstämde national- 

 känslan, och högljudt uttalades sedan statshvälf- 

 ningen inträffat. Alla kände djupt de olyckor 

 som oförtjent slagit fäderneslandet, alla insågo 

 mängden af misstag som ägt rum; få kände olyc- 

 kornes rot, misshagens upphof, färre voro de 

 som i en tid, då nya män framträdt att leda 

 allmänna ärenderne, vågade eller vårdade sig 

 om att taga den nedstigande medborgsmannens 

 försvar; hvars öde blef att i långa år oskyldigt 

 bära skuldbördan af andras politiska villor, 

 omogna, ständigt vexlande planer, beräknings- 

 löst, tvert emot dess offentliga afstyrkanden, an- 

 befallda och utan sammanhang verkställda krigs- 

 företag. 



Väl inlemnade Friherre af Tibell redan 

 den 19 Mars 1809, sex dagar efter regements- 

 förändringen, till regeringen en utförlig, på offent- 

 liga handlingar grundad, embets-berättelse och 

 redogörelse för sin sednast anförtrodde befattning; 

 men ehuru dåvarande Hertigen, Riksföreståndaren, 

 genom general-ordres af den 20 i samma må- 

 nad, befallte berättelsens aflemnande till krigs- 

 archivet och en afskrifts meddelande till Krigs- 

 Vetenskaps-Aeademien, förblef likväl detta vig- 

 tiga bidrag till tidens historia i i3 år okändt 

 för allmänheten, tills det år 1832 fick ett rum 



