3^o 



slvälcl lAlo lionoin vidkiinnas. Skarp, sa väl mot 

 andra, som iiioL sig sjcH, Jdcl' han ock föremal 

 för osanna och sAiande rykten. Än sades han va- 

 ra egennyttig, än härd; men hans iniderhafvan- 

 dc, de som hade afliirer med honom, hans släg- 

 tingar och de fattiga ikring honom, tala med an- 

 nan lunga, lala med saknad eller med laiai! Sa 

 3'ttrade sig den åldrige själasörjare, som invigde 

 hans stoft i jordens famn; och hans ringa qvar- 

 låtcnskap, oaktadl ett högst indraget lefnadssäll, 

 och en utmärkt omlanka och duglighet i sitt yi- 

 ke, vittnar emot förtalet. Han hade ett af natu- 

 ren ohöjligt lynne. Om han ej iakttog den yt- 

 tersta omlanka att dölja sm öfverlägsenhet föv 

 den fåfänge, eller att, vid åsynen af den dolda 

 illviljan, återhålla utbrottet af den lifligaste rälls- 

 känsla, eller ändlligen, om han lät den sjelfkära 

 okunnigheten blotta sig utan skonsandiet, och 

 derigenom icke undvek ovänner, så kan det å 

 andra sidan försäkras, att han ägde vänner, ej 

 blott i rad, men dåd. Den genomträngande blick, 

 hvarmed han liksom hälsade hvarje nytt ämne, 

 kunde ej alltid, fastän saken utgjorde hufvudfö- 

 remålet, undgå att såra den eller dem, som sjelf- 

 ve deruti inblandade sin egen personlighet; men 

 skarpsinnigheten blir ej overksam för motstånd 

 af sådan art. Den är en Guds gåfva, och det folk 

 att beklaga, som icke till vårdare äger män af 

 vidsträcktare synkrets än mängdens; men deras 

 lott är ej afundsvärd, ty fåfängan vill gerna va- 

 ra främst, och okunnigheten och dolskhelen i ro. 

 Oftast är det kommande slägten allena förbehållet 

 att skörda frukten af de fiön, som obemärkt såd- 

 des under förflutna tider. Men människans pris 



ger 



