45 



som uttömd, så att i loppen radier ne knappt 

 hinna till utveckling. Umbellulans radier utveck- 

 las på enahanda sätt, och slutligen följa blommans 

 delar i toppen på dessa. Blomdelarne framskju- 

 tas ur sitt recaptaculum på enahanda sätt som 

 pedunkler och pediceller ifrån sina. Jag har alltså 

 här allmänt antagna axelorganer (peduncler och 

 pediceller), som utveckla sig efter lagen för blad- 

 delar. Alldeles sådant är förhållandet med blom- 

 mornas utveckling i syngenesisternes anthodium. 

 Ifrån ett hemisferiskt, af en jemn yta begränsadt 

 receptaculum (t. ex. hos Telekia) utskjutas små- 

 ningom blommorna (= knoppar = axelorganer) så- 

 som små hemisferiska upphöjningar, h vilka små- 

 ningom antaga formen af en stympad con eller 

 kort cylinder. Snart börja i toppen af den lilla 

 korta cylindern förändringar försiggå; dess yta öf- 

 vergår ifrån convex till plan och slutligen concav, 

 h varefter blomdelarne framskjuta i kanten. Det 

 synes mig icke kunna vara något tvifvel under- 

 kastadt, att både hos umbellaternas peduncler och 

 pediceller och hos syngenesisternes blombas är 

 spetsen den äldsta, den först bildade, och basen 

 den yngre, den sist utskjutna delen; ehuru snart 

 förändringar börja försiggå vid den först anlagda, 

 men till vidare utveckling bestämda spetsen. Både 

 hos umbellaterna och syngenesisterna kan jag i ett 

 enda blomster se hela utvecklings-serien ifrån de- 

 larnes första anläggning till deras nästan fullfär- 

 diga form. Det synes mig af denna utvecklings- 

 serie följa, att peduncler ocii pediceller hos um- 

 bellaterne, att blombaserna hos syngenesisterna be- 

 gynna att utveckla sig som bladdelar (med spet- 

 sen före); men, bestämda till vidare utveckling, 

 förhålla de sig snart som axelorganer till de blad- 

 delar, som derifiåu utveckla sig. 



