53 



knoppen Öppnat sig, upphöra stiplerna att växa; 

 de för vissna ocli affa tia. 



Med få modifikationer visa stiplerna öfver- 

 allt, der de förekomma fria, eller utgående ifrån 

 bladstjelkens bas, enahanda karakterer [Malvacecu, 

 Geraniacece, Violariece, Vitideoi, liamamelideaz, Morew, 

 Ulmacece, Staphyleaceas, Begoniacece, Araliacece, Urti- 

 cece, Amentacece etc. etc.) 



Att stiplerna icke äro en del af bladet synes 

 dels af den anförda Tilia, der de ha en helt an- 

 nan konsistens än bladet, dels af Liriodendron, 

 der stiplerna både genom ett stängelled äro skilda 

 ifrån bladet, och hafva i silt inre oljkanaler, hvilka 

 bladen sakna. Att åter den olika konsistensen icke 

 är en följd deraf att stiplerna äro exponerade för 

 inverkan af luften men bladet skyddadt, synes 

 tydligt deraf att stiplerna i det inre af knoppen 

 ha samma skariösa konsistens som de yttre. Huru 

 långt jag fortsätter af blada den sammansatta knop- 

 pen, alternera oupphörligt de skariösa stiplerna och 

 de parenchymatösa bladen. Att stiplerna icke är 

 någon af det påträngande bladet framskjuten kant, 

 såsom Schi.eiden påstår, är allt for uppenbart, för 

 att erfordra ett enda ord till vederlä«onin°[. In- 

 om de innersta st i pel paren är bladet ofta så myc- 

 ket efter i utveckling, att stiplerna äro dubbelt 

 längre än det blad de omsluta och beröras icke 

 ens deraf. Att icke heller stiplerna äro randen 

 till en latent del af petiolus — liksom laminan 

 är till c\en synliga — såsom Bischoff (Lehrb. der 

 Bot. p. 777) förklarar dem, synes jemväl af Lirio- 

 dendron, der ett stängelled skiljer båda. Att stip- 

 lerna skulle vara en dublering (lateral eller axil- 

 lär) af bladet, såsom Aug. St. Hilaire (Morph. Veg. 

 p. 489} — som för resten på ett utmärkt sätt re- 

 dogjort för de egentliga stiplernas former — för- 



