54 



klarar dem, synes mig mindre sannolikt, då stip- 

 lernas struclur och konsistens ar olika med bladets, 

 och de dessutom icke hos alla växter framkomma 

 frän samma nodus vitalis (du méme noeud que la 

 feuille) som bladet. Hvarje gifven förklaring af 

 stiplerna, så vidt som den antager stiplerna vara 

 en del af bladet, synes mig vederläggas af de 

 exempel, jag of van anfört. Stiplerna visa sig hos 

 dem vara lika sjelfständiga organer som bladet. 



Det torde då vara riktigt antaga stiplerna i 

 sin högsta utbildning vara sjelfständiga organer, (of- 

 tast) tvänne hvarandra mot sittande och inneslutande ett 

 med dem decusseradt blad, derifrån de till form, och 

 nervering, samt ofta till contistens, mer eller mindre 

 a/vika. Så snart knoppen öppnat sig, upphöra stip- 

 lerna att växa; deras vegetationstid är af slutad då 

 bladets vidtager. De affalla eller qvarsitta vissnande. 

 De ha sålunda en flygtigare tillvaro än bladet och 

 uppamma aldrig, såsom detta, någon knopp i sina 

 axiller. 



2. Stiplerna sinsemellan sammanvuxne. Minst 

 afvikande från de fria stiplerna visar sig förhål- 

 landet der, hvarest de båda stiplerna motsvaras 

 af en enda, från bladen skild och såsom särskilt 

 organ uppträdande hylsa. Alla karakterer förblifva 

 desamma med undantag deraf, att de 2:ne stip- 

 lerna icke äro åtskilda, ehuru 2-talet genom 2:ne 

 hufvudnerver, som gå på lika afstånd ifrån en 

 ideel medellinea, ofta finnes an tyd t (t. ex. hos Po- 

 tamocjeton natans, P. lucens; vanligen sammansmälta 

 dock båda nerverna till en gemensam costa. Så- 

 som en följd af denna sammansmältning af båda 

 stiplerna, blir en sliplernas något förändrade ställ- 

 ning, i det de än utgöra ett med bladet samsi- 

 digt organ (Potamogeton, Melianthus major), då nem- 

 ligen sammansmältningen äger rum vid de bladet 



