56 



bli f va fria, under det andra arler af samma slägte 

 ha stipler sammanvuxna med bladskaftet. Det 

 synes vara dessa fall som i synnerhet tala för att 

 stiplerna skulle vara en del af bladet. Man kan 

 dock äfven i dessa fall skilja stiplerna ifrån det 

 egentliga bladets delar. De åro i den outvecklade 

 knoppen påtagligen fullbildade långt före bladet, 

 och deras lifsverksamhet svnes afla°ia då, efter 

 knoppens öppnande, bladets vegetationstid vidta- 

 ger (Baptisia australis). Men ju större del af stip- 

 lerna som vidhänger bladet, desto mera blifva 

 stiplerna beroende af, samt till duration och kon- 

 sistens ofverensstämmande med bladet. 



De sålunda med peliolus sammanhängande 

 stiplerna utbreda sina laminae än till plan skifva 

 (Dioncea), än hopvikas kanterna till en vagina, som 

 antingen är öppen (Graminea?\, T eller sluten, vare sig 

 ikring axeln (Monocotyledoner), eller till ett eget 

 organ (? Sarracenia). 



Liksom stiplerna ifrån olika blad kunna sam- 

 manväxa med hvarandra, så kunna äfven de stip- 

 ler, som tillhöra ett blad, under utvecklingen 

 skiljas ifrån detta och förbli f va sammanhängande 

 med ett annat blad, som de i sjelfva verket icke 

 tillhöra (Polygonew, Rheum m. fl.) Vi skola ne- 

 danföre återkomma härtill. 



4, Perula'-. En annan modifikation af stip- 

 lerna är da de förefinnas som fjäll, omgifvande 

 knoppen, och vid dess utveckling ofta vid basen 

 qvarsitta i en krans, innan de slutligen affalla. 

 Man har här gifvit dem egna namn (Perula?., Ra- 

 menta). Hos en del växter förekomma de ytter- 

 sta stipelparen under form af perulas; de inre, el- 

 ler öfre, under form af stipler. Hos dessa är öf- 

 vergången ifrån fjäll till stipler så tydlig, att in- 

 tet tvifvel kan uppstå om bådas enahanda natur. 



