69 



diancosta förefinnes, men 2 ryggnerver antyda 

 sammansmältningen af 2:ne stipler. Blad och 

 stipler äro ända till basen fullkomligt åtskilda. 

 Stiplerna kunna då icke vara någon bladets del. 

 Vaginan måste vara ett "blad" för sig, som upp- 

 träder under denna egna form. Men att på en 

 och samma växt samma organ skulle konstant al- 

 ternera under 2 så olika former, olika till skapnad, 

 till konsistens, till nervering, synes mig vara lika 

 osannolikt, som det väl är exempellöst att 2:ne 

 hvarandra närmaste blad utveckla sig samsidigt, 

 det ena i axillen af det andra. ("Im ganzen Ge- 

 biete der Pflanzenwelt biidet sich niemals ein ein- 

 faches Blått in der Achsel eines andern Blattes" 

 säger Schleiden sjelf II, p. 332). Endast en till 

 ytterlighet drifven vidhängsenhet vid förutfattade 

 meningar kan här vidhålla att blad och vagina 

 är samma organ, eller att vaginan (stiplerna) är 

 en del af bladet. Det synes mig rimligare att 

 anse vaginan (stiplerna) vara ett organ för sig, 

 som i sjelfva verket är lika mycket skildt ifrån 

 bladet, som detta ifrån axeln. 



Men äro stiplerna hos Anthurium, hos Lirio- 

 dendron, hos Potamogeton att anse såsom från bla- 

 det skilda egendomliga organer, så måste de väl 

 jemväl så böra anses hos andra växter. Det kan 

 genom de påtagligaste öfvetgångar ådagaläggas, att 

 de fria och inbördes skilda stiplerna äro samma 

 organ som den vaginerande hylsan hos andra 

 växter, som de med bladstjelken sammanvuxne 

 stiplerna, som perulae och tegmenta hos träd och 

 örter. Det är ofverallt samma organ, stipulan, 

 blott i olika former. Lika litet som ståndaren 

 anses vara en del af blombladet, eller placentan 

 en del af carpellarbladet, derföre att den hos nå- 

 gra växter sammanhänger dermed, lika litet bör 



