kransform, antingen så att 2 och 2 äro decusse- 

 rade (Acer, SEsculus, Sy ringa, Fraxinus o. s. v.), el- 

 Jer äro perulae ställda i spiral (Hakea, Ribes, Cal- 

 listemon o. s. v.). 



Hos växter, som äga utbildade stipler, kunna 

 flera modifikationer inträda i afseende på inter- 

 nodiernas utveckling. Hos Tilia, Malva, Geranium 

 m. fl. synes axeln icke undergå någon förändring 

 emellan de cellmassor som skola utbildas till stip- 

 ler och dem som skola blifva blad. Stipler och 

 blad äro vid basen förenade, och något interno- 

 dium dem emellan kan icke sägas existera. 



Men om stiplerna åtskiljas tidigt ifrån bla- 

 dets cellulmassa, eller anläggas omedelbarligen 

 som skilda och utskjutas som egna organer ifrån 

 den sig förlängande axeln, så kan ett stängelled 

 utvecklas både emellan stipler och blad (Lirioden- 

 dron, Begonia, Ficus) och emellan blad och nästa 

 par stipler (svagt hos Liriodendron, Ficus, utmärkt 

 hos Lepigonumy Hos många växter kommer detta 

 sednare icke till utveckling (stipulas intrapetiola- 

 res hos Melianthus, Potamogeton, Polygoneai)\ dere- 

 m*>t utvecklas hos dem internodiet emellan stip- 

 lerna och det af dem inneslutna bladet, h vilket 

 blad då kommer att sitta omedelbarligen under 

 det närmast öfre stipelparet, antingen fritt såsom 

 hos Potamogeton, Staphylea, eller sammansmältande 

 med dess bas, såsom hos Magnolia, Bheum, Saxi- 

 fraga crassifolia, Batrachium o. s. v. 



Sällan skiljas äfven de båda stiplerna åt, så- 

 som hos Anthurium, antingen °;enom ett outveck- 

 ladt stängelled (bladknopparne), eller genom ett 

 utveckladt fspalhan, såsom inre stipula, skild ge- 

 nom pedunkelns förlängning ifrån den yttre, som 

 sammanväxer med bladbasen). I detta fall blifva 



