79 



och periferiska delar (appendikulära organer). I 

 dessa senare, vanligen symetriska, tenderar växten 

 att individualisera sido-organer (stipler) ifrån en 

 mediandel (bladet). Genom en utveckling i den 

 anlagda axeln kunna sidodelarne skiljas ifrån me- 

 diandelen, och stiplerna på den utvecklade stam- 

 men vara långt frånskilda bladet; föregår icke en 

 sådan utveckling, så utgå stipler och blad ifrån 

 samma punkt; är tendensen till individualisering 

 svag, så afsöndras icke stiplerna ifrån bladet, icke 

 bladet ifrån stammen. I morphologiskt afseende 

 synes mig alltså stiplerna lika mycket skilda ifrån 

 bladet, som bladet ifrån stammen. Bladet är ap- 

 pendikulärt organ till stammen, stiplerna appen- 

 dikulära organer till bladet. Såsom båda varande 

 appendikulära delar, är utvecklingssättet hos båda 

 detsamma. Bladet såsom centralorgan för stip- 

 lerna är ett enda, stiplerna såsom sido-organer till 

 det sjmimetriska bladet 2:ne. 



Vi ha sett ofvanföre att den enkla knoppen 

 utgöres af 2:ne stipler och ett blad, och att dessa 

 organer äro så ställda, att stiplerna alltid äro yt- 

 tre och bladet omslutande oroaner. Framför bla- 

 det utvecklar sig en ny knopp, konstruerad på 

 samma vis. I axillerna af stiplerna utveckla sig 

 inga knoppar. Stiplernas utveckling har nått sin 

 höjd, då bladets vidtager; de för vissna ofta eller 

 affalla, om fullt skilda ifrån bladen, under det 

 bladet utväxer och fortlefver till dess det upp- 

 ammat en ny axillar knopp, färdig till utveckling. 

 I fysiologiskt afseende skilja sig alltså stipler och 

 blad deruti, att stiplerna tyckas vara bestämda att 

 skydda bladet under utvecklingen; de utvecklas 

 derföre företrädesvis i de sammansatta knoppar- 

 nes nedersta organer och komma ofta icke till 

 utveckling i de öfre; de få derföre ofta en annan 



