81 



vissna då deras funktion är afslutad. Bladets 

 funktion är att uppamma en ny knopp, att sörja 

 för förökningen och fortplantningen. 



Om sålunda stipler och blad både i morfo- 

 logiskt och fysiologiskt hänseende skilja sig ifrån 

 h varandra, så torde det vara oriktigt både att 

 med de äldre botanisterna antaga ett enda grund- 

 organ (bladet), och alt med de nyare antaga tvänne 

 (blad och knopp: Agardh; axel och blad: Schlei- 

 den). Grundorganerna synas mig vara (utan af- 

 seende på roten) trenne axlar, blad och stip- 

 ler, att sluta ifrån de knoppar jag hittills betrak- 

 tat; återstår nu att efterse, om samma organer 

 igenfinnas i den föregående och de följande me- 

 tamorfosgraderna. 



VII. Stiplerna inom de öfriga metamorfosgraderna. 



Står metamorfoslärans hufvuddogm fast, att 

 nemlis;en alla växtens orkaner äro modifikationer 

 af några få grundorganer, och kan det resultat 



uppstå och slutligen afsnörades — och att cytobla- 

 sten var en senare tillkomst. 



Undersökes bladet i en något senare period, så 

 visa sig fullkomligen motsvarande celler, bakom kan- 

 ten af bladet, utveckla sig till hår, på samma sätt 

 som de förra utvecklade sig till lameller. Håren och 

 lamellerna äro hvarandra motsvarande, men med 

 olika bestämmelse; lamellerna synas upplösas och den 

 viscin (?) -artade vätskan skyddar bladen under upp- 

 sprickningen; håren qvarblifva och skydda det ut- 

 vecklade bladet. 



Hos JEsculus är förhållandet icke mycket olika. 

 I stället för de breda lamellerna hos Rheum, finnas 

 långa bomullslika hår, genom hvilkas upplösning 

 den klibbiga saft synes bildas, som vid knopparnes 

 utsprickning öfverdrager perulae. 



K. V. A. Handl. 1849. 6 



