94 



appendikulärt organ inom blomman motsvarar elt 

 blad inom bladknoppen — utan att de egentligen 

 angifva anledningen till metamorfosen. 



Om alltså icke den meningen blifvit af alla 

 uttryckligen uttalad, så synes mig åtminstone den 

 implicile af alla blifvit erkänd, att b varje blom- 

 mans organ bar uppkommit af elt särskilt organ 

 inom bladknoppen, så att, om icke någon meta- 

 morfos ägt rum, skulle lika många blad framkom- 

 mit, som inom blomman finnes särskilta organer. 

 En sådan åsigt är ock en naturlig följd af den så 

 att säga afslutade individualitet, som man tillagt 

 bladet. 



Men jag bar ofvanför sökt visa, alt delta be- 

 grepp om. bladet är oriktigt; att det åtminstone 

 i vissa fall icke utvecklar sig så una vice afslu- 

 tadt som man antagit, utan att fastmera i ett 

 sammansatt blad flikarne ocb småbladen utveckla 

 sig såsom egna blad, ocb detta ofta i flera grader. 

 Den tanken står då fram som en möjlighet, att 

 liksom den cellmassa, som af axeln afsättes till 

 appendikulärt organ, än kan utbilda sig till ett 

 enkelt blad, än till ett sammansatt, så torde äf- 

 ven, der en metamorfos inträder, den afsatta cell- 

 massan kunna utveckla si sr nu till ett enda blom- 

 organ, nu till ett sammansatt blomster; eller med 

 andra ord, den del som bos vissa växter utbildat 

 sig till en hel injlorescens torde, i den händelse in- 

 gen metamorfos inträffat, ha utvecklat sig till ett 

 enda blad. Lemnar naturen bevis för riktigbeten 

 af ett sådant föreställningssätt? 



När knoppen af Bheum först börjar höja sig 

 ur jord bry ne t, bär den ytterst några röda ocbre£e, 



auch auf diesen beiden Grnndorganen zui iiclifuhrbar 

 seyn — — Grundz. II. p. 235. 



