96 



konsistens fullkomligen motsvarande en perula, 

 hvilken stöder en peduneulus med sin spica. I 

 de nedre perulae-fjällens axiller finnes icke sällan 

 en spica, i stället för bladet i de öfre, utom den 

 som motsvarar spican i de öfre. Bladet motsva- 

 ras alltså här af ett helt blomster. 



Det gifves ännu en omständighet, som be- 

 kräftar detta föreställningssätt. Det har ofvanför 

 blifvit visadt, att när bladet utskjuter ifrån stam- 

 men är det mediancostan som först utvecklas. 

 Men nästan samtidigt bemärkas på blad af van- 

 lig form 2:ne ränder, derifrän, laminan utskjuter. 

 Är bladet flikigt eller deladt, begynna delarne 

 såsom skilda upphöjningar. När pedunkeln först 

 kan urskiljas hos Morus, utgöres den af en liten 

 aflång, något plattad skifva. Ifrån ränderna af 

 denna utskjuta blommorne som små hemisferiska 

 upphöjningar, som det synes, först ställda i en 

 rad i kanten. Snart begynner en ny rad på inre 

 sidan (emot axeln) af den förra, denna följes inåt 

 af en tredje. Den sednast utskjutna raden skju- 

 tes allt mera inåt, tills hela den inre plana sidan 

 är beklädd med blommor. Den yttre främre si- 

 dan är i det längsta bar, och först i en senare 

 period, sedan knoppen längesedan Öppnat sig, tränga 

 sig blommorna öfver den. Då bladet utvecklas, 

 lägga sig ofvauytorna af laminan emot h varandra, 

 och äro alltså vända åt samma håll som blom- 

 morna 2 ). 



Både 



2 ) Morus alba beskrifves vanligen såsom monoecist. De 

 exemplar, jag haft tillgång till, ha haft han- och 

 hon-blommor på olika träd. Jag bör anmärka detta, 

 i händelse pedunculi skulle vara ställda på olikasätt 

 hos monoeciska exemplar. Utvecklingen af blom- 

 morna följdes af mig på ett hon-exemplar. 



