102 



Det mineral, som Hr Weibye sändt under 

 namn af katapleiit, och hvars kemiska undersök- 

 ning jag nu har äran meddela, öfverensslämmer 

 med ofvanstående beskrifning. Jag har dock funnit 

 att den gelatinerar då den sönderdelas med salt- 

 syra samt dess eg. vigt, enligt 3:ne försök, vara 

 = 2.79—2.81. 



Sedan genom den qvalitativa undersökningen 

 blifvit utrönt att mineralet innehöll kiselsyra, 

 en jord som liknade zirkonjord, natron, kalk, ler- 

 jord, jernoxidul samt obetydliga spår af talk och 

 mangan, företogs den qvantitativa undersökningen 

 efter tvenne olika metoder. 



I analysen N:o 1 sönderdelades det öfver 

 svafvelsyra till konstant vigt torkade mineralet 

 med chlorvä tesyra. Sedan kiselsyran, under till- 

 sats af några droppar salpetersyra, blifvit på 

 vanligt sätt afskiljd och till vigteli bestämd, brän- 

 des den med kolsyradt natron och ulgelatinerades 

 åter; ur den dervid erhållna sura lösningen fällde 

 ammoniak en liten qvanlitet jord, hvars vigt. drogs 

 från kiselsyrans vigt. Den sura vätskan, h varur 

 kiselsyran första gången blifvit afskiljd, fälldes 

 med ammoniak och fällningen upptogs på filtrum; 

 i den genomgående vätskan bestämdes kalken så- 

 som kolsyrad kalk och natron såsom chlornatrium. 

 Ur den glödgade och vägda fällningen med am- 

 moniak, h vilken bestod af zirkonjord med litet 

 lerjord och jernoxid , uldrogos de båda sednare 

 med varm chlorvätesyra och åtskiljdes med kau- 

 stikt kali. Härigenom blef jorden väl icke all- 

 deles jernfri, men dess jernhalt utgjorde blott ett 

 spår. Vattenhalten bestämdes i ett särskilt för- 

 sök genom glödgning. 



I analysen N:o 2 bestämdes först det öfver 

 svafvelsyra torkade mineralets förlust i glödgning, 



