106 



väl af oxalsyrad ammoniumoxid; men denna fäll- 

 ning, som väl är svårlöslm i vallen, löses icke 

 allenast af ett öfverskolt af fällningsmedlet, livar- 

 med den bildar ett kristalliserande dubbelsalt, 

 utan äfven af en ringa tillsatts upplöst oxalsyra 

 eller chlorvälesyra. En sur lösning fälles icke 

 h varken af oxalsyra eller dess ammoniumsalt. 

 Likaledes löses jordens hydrat till och med vid 

 vanlig temperatur med lätthet i en lösning af 

 oxalsyra. 



Då denna jordart, hvilken i katapleiiten före- 

 kommer till ungefär 30 proc. , i synnerhet genom 

 sitt förhållande till oxalsyra, bestämdt skiljer sig 

 från zirkonjorden, sådan den af Berzelius, Herr- 

 man och H. Rose blifvit beskrifven, torde den 

 utan tvifvel vara en från zirkonjorden särskild 

 jordart. 



Huruvida den är identisk med någon af de 

 flera än tvänne jordarter h vilka enligt Svanberg 

 förekomma i de norrska zirkonerna och bland 

 hvilka en blifvit kallad norjord, har jag ännu 

 icke kunnat afgöra , emedan några bestämda reak- 

 tioner för norjorden icke blifvit funna eller an- 

 gifna. Väl anger Svanberg 1 ) alt bland jord- 

 arterna i norrsk zirkon den ena jordens oxal- 

 syrade salt visat sig vara svårlöstare uti syra än 

 en annan jords oxalsyrade salt; men det är föga 

 sannolikt alt en så påfallande lältlösthet hos nå- 

 gondera af dessa salter, som den hvilken ut- 

 märker jordens i katapleiiten oxalsyrade sal I, icke 

 skulle hafva blifvit anförd såsom utmärkande 

 egenskaper för norjorden eller någon af zirkonens 

 jordarter. 



') Öfvers. af Vet. Akad. Förhand!. 1845, p. 35. 



