124 



ningen, som fäste min uppmärksamhet vid Sou- 

 beirans analys och föranledde den undersökning, 

 jag härmed tager mig friheten alt underställa kongl. 

 akademiens upplysta bedöm mande. 



Den gutta percha , som jag till mina försök 

 använde, utgjordes af stycken af en skifva om 

 K tums tjocklek och 10 tums diameter, bestående 

 af of ver h varandra lagda lädei färgade rimsor, af 

 h vilka man ursprungligen tyckes hafva format ett 

 klotrund t nystan, som sedan genom sammanpress- 

 ning blifvit hopplattadt. Den öfverensstämde till 

 det yttre så noga med Soubeirans beskrifning, 

 att jag angående dess fysiska karakterer ej anser 

 mig behöfva anföra någonting. Hvad äter dess 

 förhållande till lösningsmedel beträffar, så vill jag 

 redan här göra den anmärkning, att densamma, 

 emot Soubeirans och andras påstående, är i eter 

 nära fullkomligt, ehuru ytterst trögt upplöslig, 

 en iakttagelse, som äfven blifvit gjord af Kent, 

 h vilken lemnat åtskilliga i Liebigs "Jahresbericht" 

 refererade uppgifter om gutta percha. 



I afseende a den kemiska konstitutionen af 

 detta ämne, har jag kommit till helt andra resul- 

 ta ter än mina föregångare. Gutta percha är nem- 

 ligen enligt mina försök icke, såsom kautschuk, 

 en oförändrad mjölksaft, en kolväteförening, ulan 

 en genom oxidation bildad harzmassa. Denna 

 massa låter genom lämplig behandling med alko- 

 hol och eter sönderdela sig i flera enkla harzer, 

 uti h vilka antalet af kolets och vätets eqvivalenter 

 stå till h varandra i ett förhållande, som antyder, 

 att gutta percha uppkommit genom syrsättning af 

 någon eterisk olja, C'°H 8 , hvarvid en eller annan 

 eqvivalent väte, såsom vatten ur föreningen, utgått, 

 såsom vid harzernas bildning i allmänhet plägar 

 inträffa. 



