142 



skilnader inträffa, antingen man använder del ena 

 eller det andra materialet. 



Sönderdelningen begynner försiggå redan vid 

 ungefär 150°, men lämpligast verkställer man 

 des ti Ila tion öfver öppen eld vid 300° eller något 

 derutöfver. Dervid öfvergår först en tyngre, 

 brun vätska, som håller sig på bottnen af förla- 

 get och beslår till det mesta af vatten och alko- 

 hol, hvilken ej kunnat fullständigt aflägsnas, oak- 

 tadt massan var kokad med vatten före destilla- 

 tion; sedan kommer en tunnt flytande, ljust gul- 

 brun olja, som utgör Ii ufvud massan af destilla- 

 tet, sist öfvergår en brun tjära, som blir allt 

 tjockare, tills den slutligen knappt nedflyter 

 ur retort halsen; dess spec. v. är 0.915 och dess 

 kokpunkt ligger något öfver 215°. Inga fasta och 

 inga sura destillationsprodukter uppträda härvid; 

 i retorten stannar en tät, kolig massa, hvilken 

 till och med i ren syrgas blott med svårighet 

 förbrinner. 



Det oljiga ämne, som i största mängd erhål- 

 les och som öfvergår innan tjäran bildas, har en 

 vidbränd lukt och en spec. v. af 0.845. Då det 

 utsattes för ny destillation, beg3"nte det koka vid 

 +168°, hvarefter kokpunkten småningom steg till 

 210°, då en brun, svagt luktande tjära fanns qvar 

 i retorten. Destillation med det öfvergångna re- 

 peterades ännu en gång; det som öfvergick emel- 

 lan 168° — 180° upptogs för sig, skakades med en 

 utspädd kalilösning, h varigenom det förlorade sin 

 vidbrända och antog; en behaglig aromatisk lukt. 

 Den ofvanpå flytande oljan separerades från kali- 

 lösningen och destillerades öfver kalkhydrat, hvar- 

 under stölningen förhindrades genom i retorten 

 införda stycken af osmium-iridium. Destillatet 

 hade en svagt gul färg; det destillerades ytterli- 



