JLänge och allmänt har man insett de ölägenhe- 

 ter, som åtföljt den botaniska ver Idens obekant- 

 skap med livad Linnés samlingar innehålla. Sannt 

 är väl, alt en botanisk .författares åsigter säkrare 

 kunna inhemtas ur hans arbeten, än ur hans her- 

 barium» h vilket icke alllid, och från Linnés tid 

 säkerligen högst sällan, om någonsin, befinnes ord- 

 nadt och inrättadt i fullkomlig öfverensstäinmelse 

 med hans skrifter, och derföre icke bör tilläggas 

 alltför mycken viol: men lika litet torde det också 



Ja 7 



kunna nekas, att, der dessa sed na re icke lemna 

 fullt tydliga eller ol vifvelakliga upplysningar om 

 hvilka växtformer en författare haft för Ögonen, 

 eller hvilka grunder han haft för att behandla 

 dem på det ena eller andra sättet, man af hans 

 herbarium, jemfördt med hans skrifter, bör kun- 

 na vänta, att det skall förmå häfva mänga dubi- 

 er, minska många svårigheter, som dessa ensam- 

 ma kunnat °ifva anledning till. Sådant är ock 

 förhållandet med Linnés herbarium och arbeten. 

 Ur dessa sednare ensamma har man nera ligen, till 

 följe dels af hans stundom nog lakoniska skrifsätt, 

 dels af hans i särskilda arbeten eller i särskilda 

 editioner på olika sätt framställda åsigter, icke 

 alltid kunnat komma öfverens om hvilka former 

 han med sina namn betecknat. 



En sådan ovisshet vore, äfven om botaniken 

 från Linnés tid föi blifvit stående pä samma punkt, 

 redan en ej obetydlig olägenhet, huru mycket mera 



