17 



till en gazfofmigj oxid, som har rattiklukt, och 

 icke förenas h varken med syror eller alkalier, mea • 

 som till en ringa grad absorberas af vatten , hvil- 

 ket dervid får dess lukt. Upphettas Selenium 

 i syrgas till kokning så tänder den sig och brin- 

 ner med en svag hvit, i spetsen blåaktig' grön 

 låge, och förvandlas till en egen syra, som i cry- 

 staller afsåtter sig på kallare delar af apparaten. 

 Samma syra bildas åfven då selenium med tiUhjelp 

 af vårme upplöses i saltpetersyra eiler i kungsvat- 

 ten. Den anskjute ■ ur den svalnande concentrerade 

 solution i prismatiska crystaller, som likna salpeter. 

 Selensyran år ganska. låttlost både i vatten och al- 

 kohol. Vid en högre temperatur år den flygtig 

 och sublimeras i långa hvita prismatiska nålar. 

 Den har en rent sur smak, utan någon ting eget 

 eller metalliskt, I gasform har den gul fårg och 

 en stickande lukt, éj olik den af andra gasformiga 

 syror. Den innehåller 28. 74 procent syre, och 

 ger med alkalier jordarter och metall-oxider egna 

 salter. I de neutrala håller syran 2 gånger basens 

 syre. De hafva med alkali till basis, likasom de 

 borax -syrade, den egenskapen att smaka alkaliskt 

 och att reagera får alkali. Med jordarter och me- 

 tall-oxider åro de alla olösliga i vatten. Selen- 

 syran ger tvenne sura salter med de fleste baser. 

 I den fårsta graden af ofverskott på syra, håller 

 syran 4 och i den andra 8 gånger så mycket syre 

 som basen. Desse åro alla låsliga. Ytterjord, 

 vismut, koppar, bly, tenn och silfver-oxiderna, 

 samt qvicksiifver-oxidul gifva med selensyran inga 

 sura salter. Selensyrade salter sönderdelas i brän- 

 ning med kolpulver, selenium sublimeras till en 

 del, och fårenas till en del med basen eller med 

 dess radical, efter som basen reduceras eller blir 

 K. V. A. HandL iSi8. &t. I. 2 



