20 



svafvelbunden våtgas, sa far man en citrongul fäll- 

 ning som i vårme bakar ihop och blir brandgul. 

 Den smälter vid en eller annan grad ofver -{- ioo°, 

 behåller sig efter afsvalning ganska långe mjuk och 

 spänstig. Låter distiliera sig och blir då genom- 

 skinlig med giasigt brott och liknar distillerad el- 

 ler smalt auripigmen.r. 



Selenium förenas åfven med phosphor i alla pro- 

 portioner, men jag har icke haft tillfälle att under- 

 söka dess fårhållande till kol eller boron. 



Med metallerna farenas selenium under eld- 

 phenomen, och den nya föreningen liknar i de 

 flesta fall ganska nåra den som f^s af samma me- 

 4all med svafvel. Selenbundna metaller afge sele- 

 nium vid röstning med råttiklukt, men selenium ar 

 svårare att bränna borrt ån svaflet. De upplösa 

 sig trögt i salpetersyra ; men likväl låttare ån svaf- 

 velbundna metaller. Åtskilliga metaller förena sig 

 med setenium i flere olika måttningsg^rader t. ex, 

 silfver och koppar. Det vanligaste forhållandet år 

 sådant att om metallen och selenium oxideras, så 

 uppkommer ett selensyradt neutralt salt. 



Selenium förenas både på torra och våta vågen 

 med de eldfasta alkalierna och på torra vågen med de 

 alkaliska jordarterna. Föreningarna åro röda till 

 fårgen; de med alkalierna åro losliga i vatten och 

 smaka alldeles likt svafvelbundet alkali. De med 

 jordarterna åro olösliga. Man få,r dessa åfven pä 

 våta vågen dä ett jordsalt upplöses i vatten och 

 fålles med en lösning af selenbundet alkali. Fäll- 

 ningen år köttrod. På detta sått får man åfven 

 föreningar af selenium med de fleste metalloxider. 



Selenium upplöses slutligen också af feta, 

 men ej af flygtiga oljor. Lösningen år i genom- 

 seende gul men i återkastadt Ijas rodaktig och oklar. 

 Oljan får af selenium större consistens. En los« 



