&3 



öfvep bafsytan, såsom jng i sjelfva verket (^ge- 

 nom en ganska noggrann och ofta repeterad af- 

 vägning, vid hvilkenalla Iiiirvid ingående corre- 

 clioner af jordens llgur och terrestra refractioneri 

 ni. m. blifvit begagnade) befunnit detupphöjdt 

 öfver den yta Mälaren innehade d. aS Julii 

 1809, hvilken allenast obetjdligen kan skilja sig 

 ifrån hafvets medel-högd. 



Pendelns oscillationspimct , nnder det den- 

 samma oscillcrade, var ungefärhgen en meter 

 öfver golfvets plan, och således ganska nära 

 43'"5 Öfver hafs-j^tan, hvarigenom alltså corre- 

 ctionen fÖr reducerande afiV till hafvets medel- 

 yta blifver 



=+o.58867xf-=o.3c)3; 



följaktligen blifver 8Gr5oo2i antalet af de oscil- 

 Jationer, som i lufttomt rum, och vid hafvetg 

 medel-yta, på ett medel-solar dygn skulle full- 

 bordas af en enkel pendel, hvars längd vore 

 lika med knii- eggarnes afstånd ])a den pendel 

 vi nyttjat, taget vid +iC*'G7 tcmjieratur. 



Det enda således, som ännu återstår här- 

 vid, är, att uti något kändt mått äfven bestäm- 

 ma detta afstånd. Till den ändan begagnades 

 tvenne par af rectangulära parailelepipeder ut- 

 märkta med A A och BBs beslående af qvartz, 

 och uti hvilka voro uppdragne nära intill ena 

 ändan samt parallelt med den motsvarande kan- 

 ten, ytterst lina rilscr. Dessa stämdes emot 

 hvarandra med tven/ic Iryck-fjädriir så, att tle 

 fullkomligen slutade tillsamman uti en gemen- 

 sam osynlig rät linca, och i detta läge upp- 

 mättes ritsernas afstånd, hvilket igenom ett me- 

 dium af ganska njånga observationer befanns för 

 purct A A'. 



