I2Q 



J)ildas, emedan ammoniak förflyger och det 

 phosphorsja-ide saltet får öfverskott af syra. 



Jag har sedan fiiunit att, för att upptäcka 

 små quantiteter af lithion i en upplösning, 

 jiiåste denna blandas med phosphorsyradt na- 

 tron, försatt med kolsyrad.t natroii. Under af- 

 dunstningen begynner vätskan, vid en viss con- 

 eentrering, blifva oklar och efter vätskans fulla 

 jntQrrkning återstår, då saltet löses i kallt vat- 

 ten, ett hvitt pulver, som är olösligt i den på 

 phosphorsj^radt natron rika moderiuten, och 

 som kan tvättas, ehuru ej alldeles utan förlust, 

 med kallt vatten. I rent vallen , särdeles varmt, 

 upplöses det, ehuru det ar ganska tröglÖst. Det- 

 ta salt är ett neutralt dubbelsalt af phosphor- 

 gyradt natron och phosphorsyradt lilhion, som 

 ar svårlöstare an phosphorsj^radt lithion ensamt. 



Detta olösliga salt har följande egenskaper: 

 för blåsrör smälter det tem ligen lätt till en 

 liula, som är genomskinlig så länge den är fly- 

 tande och som i stelningsraomentet blir oklar, 

 hvit, Med kobolt blir den blå, ej röd såsom 

 phosphors^^fad taikjurd. Blandad med kolsy- 

 radt natron på elt platina-bläck, sammansmäl- 

 ter den dermed till en klar massa, som blir 

 oklar då den stelnar, och som på kol insuges i 

 smältning, Phosphorsyrade jordsalter upplösas 

 ej af kolsyradt natron och på kolet blir jordeu 

 qvar utanför, dä det smälta saltet går i kolet. 

 Blandningen af dubbelsaltet med kolsyradt na^* 

 tron angriper icke platinan i smältning. Med 

 liolsyrad kalkjord, till dess dubbla vigt, smäl- 

 ter dubbelsaltet, platinan anlöper dervid an- 

 tingen ganska obetydligt eller icke; men om 

 en droppa vatten afdunstas öfver den smälta 

 niassaii och platina^bläcket sedan glödgas, s^ 



