128 



nilig af en annan portion vatten, h vilket vid 

 återupplösning afsatle o.ooS gr. talkjord, som 

 frånskiJjdes, hvarefler phosphorsyradt nalron 

 blandadt med ammoniak tillsattes. Viltskan fäll- 

 de intet. Den afröktes, grumlades under in- 

 kokningen ucli intorrkades derefter. Vid åter- 

 npplösJiing i vatten, lemnade den pliosphorsy- 

 radt natron-iithion, som tvättadt och glödgadt 

 vägde ö.o44 §*'• och svarar emot p.oo66 gr. rent 

 lithion. Beräknas detta efter G).665 gr. salt, d. 

 ä. efter 1908.21 gr. vatten, så svarardet emot 

 0.0045 gr. rent eller o.oog4 gr. kolsjradt lithi- 

 on. Fullt precist kan detta tal icke vara^ då 

 saltet i tvättning till en del löses, men genom 

 afdunstning af tvättvattnen, som vid dessa för- 

 sök erliöUos, har jag funnit att felet Jblir gan- 

 ska obetydligt. — Några andra försök att finna 

 ännu skarpare reagentia för lilhion hafva icke 

 lyckats. T. ex. då saltet mättades med saltsy- 

 ra och behandlades med vattenfri alkohol, hop- 

 pades jag kunna utdraga lithion-saltet; men al- 

 lioholn liöU dä knappt något spår deraf. Äfven 

 trodde jag att en mättad upplösning af phos- 

 phorsyrad lerjord i caustikt natron skulle med 

 ett lithionsalt utfälla ända till sista spåret af 

 lithion, i form af ett basiskt dubbelsait af am- 

 blygonitens sammansättning, men vid ett prof 

 med saltsyradt lithion fann jag att mycket fäll- 

 des, men ej allt, och att fällningen under tvätt- 

 ning betydligt förminskades. Jag bÖr tillägga, 

 att, innan jag antog i något af dessa prof på 

 lithion, att det erhållna svårlösta saltet höll 

 lithion, alla de rön dermed anställdes, som for- 

 drades för att igenkänna lithion deri. — 



Ä. De i vatten olösliga jordarterne upplöstes i 

 salpetersyra, lösningen afröktes till torrhet i ett 



plati- 



