li2 



sultatet denna Tigt, såsom åtminstone en appro- 

 ximation. 



;•» Vattnets hufvudsaliligaste jernlialt måste ur 

 i)Outeljerna utdragas med saltsyra. Ur 12 bou- 

 teljer fick jag en jernupplösning, som fälld med 

 caustik ammoniak och glödgad vägde 0.21 5 gr. 

 Den behandlades efter samma plan som i yo]) och 

 gaf, vid återupplösning i saltsjra, 0.009 gr. ki- 

 seljord. Den med hjdrothyon-ammoniak behand- 

 lade jernoupplösningen gaf svafvelbundet jern, 

 som, efter jernets återförvandling till oxid, ut- 

 gjorde 0.182 gr. jernoxid. Åter upplöst och be- 

 handlad med caustikt kali, lemnade den ät detta 

 ett ämne, hvilket, efter utfällning ur alkalit på 

 vanligt sätt, liknade lerjord, men mörknade nå- 

 got under tvättning. Det vägde glödgadt 0.002 

 gr. och ger således 0.18 för jernoxid. Ur den 

 hepatiska vätskan fällde saltsyrad kalk o.o4 gr. 

 phosphorsyrad kalk, svarande emot 0.0194 gr. 

 phosphorsyra. Ur den af ättiksyra sura lösnin- 

 gen erhölls intet spår af lerjord och med kol- 

 syradt kali efter intorrkning endast o.oo4 gr. 

 kolsyrad kalk, smittad af litet manganoxid. 



12 bouteljer vatten innehålla 10200 gram- 

 mer, efter ett medeltal, hvilket ger de nu an- 

 förda ämnena på 1908.21 gr. till 0.0387 jern- 

 oxid, o.oo36 phosphorsyra, 0.0007 kolsyrad 

 kalk, 0.00017 kiseljord och 0.00087 lerjord; men 

 jag repeterar här, hvad jag vid Carlsbadervatt- 

 nets analys anfört, att analysens precision ic- 

 ke kan svara emot dessa långt utförda tal, ulan 

 att dessa små bråk utföras endast på det att vis- 

 sa beståndsdelars ytterst ringa quantitet måtte 

 kunna approximeras. 



Vattnets analys hade således gifvit på 1908.21 

 gr* vatteu 



