j4q 



Vid behandlingen af den med ammoniak er- 

 hållna fällningen ur jordarternas upplösning i salpe- 

 tersyra, erhölls, vid lika method som vid Ferdi- 

 naads-queiie följdes, en så ytterst osäker reaction af 

 ilusspatssyra, att jag 11 varken kan bestämdt säga att 

 denna syra saknas eller att den innehålles deri. 

 Urglaset hvari saltmassan afröktes, behöll sig 

 efter rengöring utan synbart märke; men då 

 man andades derpå syntes tydligt hvar saltet 

 legat och vissa ställen mera angripna än andra, 

 liien allt försvann med immans afdunstning. 

 Denna fällning vägde 0.086 gr. och gaf ren jern- 

 oxid 0062 gr. kiseljord 0.029, lerjord o.oo3, 

 och phosphorsyrad kalk, fälld med saltsyrad 

 kalk, 0.00 1 5. 



Vid upplösningen af den intorrkade sal-^ 

 petersyrade kalken i alkohol, blef ett mörk- 

 brunt pulver olöst, som, efter strontiansaltets 

 nldragning, glödgades och vägde då 0.014 gr. 

 Det var manganoxid, svarande emot 0.0126 gr. 

 oxidul. Ur talkjordens upplösning i salpeter- 

 syra , hvarur kaiken förut var fälld med oxal- 

 syrad ammoniak, fälldes af blodlutssalt cyan- 

 jern-mangan, som glödgades och lemnade 0.028 

 gr. mörkbrunt pulver, svarande emot 0.009 S^"' 

 manganoxidul. Båda tillsamman utgöra 0.0216 

 gr. oxidul och svara emot o.o343 gr. kolsyrad 

 manganoxidul, eller ungefär 4 niiiligrammer på 

 livar bouteij. Jag har anfört detta, emedan 

 Steinmann, vid dess analys, icke fann mangan 

 i Kreutz-brunns vatten. 



Ur bouteljeriia hade fallit 0.106 gr. livaraf 

 0.087 gr. var fernoxid, 0.0075 gr. kolsyrad kalk 

 smittad af manganoxid, 0.002 gr. phosphorsy- 

 rad kalk, 0.009 gr. kiseljord, samt ett spår af 

 lerjords som. icke kunde särskilt uppsamlas. 



