i47 



Molj^bdeii reduceras gansta lätt om syran 

 eller den bruna oxiden inliigges i ett postlins- 

 rör, som h vitglödgas, under det att en ström 

 af viilgas ledes derigenom. Man far da moljb- 

 den, i form af en grå pulverulent massa, och 

 på detta sätt kan man för chemiska beiiof bäst 

 reducera denna metall i någon m3'^ckenhet. 



Moljbden delar chromens egenskap att i 

 sina lägre oxidations jjrader gifva salter med 

 syrorna. Den bar tvenne oxider som endast 

 äro saltbaser ocb molybdensyran är, oaktadt 

 sina bestämda caracterer af syra, likväl salt- 

 bar;is åt staikare sjM-or. Molybdenoxiderna, en 

 gång upphettade till glödgning, hafva förlorat 

 förmågan att förenas med syrorna och denna 

 omständigbct bar varit orsaken, att deras salt- 

 ter alldeles undgått mina föregångare. 



Behandlar man metallisk molybden eller svaf- 

 velbunden molybden med svafvelsyra, så utvecklas 

 svaf\'el.syrlighetsgas och man får en blågrön upp- 

 lösning, som snart blir djupt blå. Med öfver- 

 skott af molybdenmetall blir den brun. Salt- 

 syra och flnsspatssyra angripa icke metallisk 

 molybden. Salpetersyra ger, då molybden är 

 i öfverskott en röd, men då syran är öfver- 

 skjutande en färglös upplösning, ur hvilken sed- 

 nare snart afsättes raolybdensyra. Lösningens 

 sednare stadium, då salpetersjn-a är i öfver- 

 skott, har alldeles hindiat undersökningen af 

 den röda upplösningens beskaflenhet. 



Alkali verkar föga pä metallisk molybden. 

 I kokning med kalihydrat uppkommer dera 

 emellan ingen åverkan, och vid smältning i 

 rödglödgning sker den ganska trögt, så alt efter 

 långvarig glödgning det mesta af metallen åter- 

 fås vid alkalits upplösning i vatten. 



