i48 



Molyhdenoxid och dess saUer. 



u. Molyhdenoxid på torra vägen. Bucholz 

 erhöll denne då molybdensyrad ammoniak glöd- 

 gades i ett för luftens åtkomst tillslutet kärl; 

 men han antog för ren oxid, livad som egent- 

 ligen var en blandning af denna med molyb- 

 densjra, hvilket man lätt finner deraf att hans 

 oxid vid reduction till metall förlorade 28 p.c. 

 i vigt, då han icke bordt förlora mer än 25. i 

 p. c. Orsaken hiirtiil ligger deri att en del af 

 saltet mister sitt alkali, utan att syran sönder- 

 delas. Den på detta sätt erhållna oxidens färgut- 

 faller derigenom mycket ljusare an den i sig 

 sjelft är, och då oxiden öfvergjutes med alkali 

 eller flusspatssyra, som i ett ögonblick upplö- 

 ser syran, ändrar åew färg i ögonblicket och 

 liknar sedan den med vätgas reducerade pulverfor- 

 m.iga metallen, hvilket i början förledde mig 

 till det misstag, att oxiden af flusspatssyran åter- 

 ställdes till metall, under det att flusspatssyran 

 upplöste molybdensyra *). 



För att frambringa denna oxid med min- 

 sta förlust, har jag betjent mig af den method. 

 WöHLER uppgifvit till Wolframoxidens bered- 

 ning. Man rostar svafveibunden molybden, 

 löser den rostade massan i kolsyradt natron, 

 afdunstar lösningen, frånsilar det som derun- 

 der fälles, intorrkar och glödgar saltet, som 

 der vid blir färglöst. Det lemnar vid återupp- 

 lösning i vatten de främmande ämnen det in- 

 nehöll, intorrkas åter, rifves till pulver, blan- 

 das med sin halfva vigt ganska fint pul verise- 

 rad salmiak och upphettas i en väl betäckt de- 

 gel till glödgning. När salmiakångor ej mera 



") Rgl. Vet. Acad. Handl. i8a4 p. 3i5. 



