^49 



visa sig, afsvalas degelii. Det njLildade kok- 

 saltet utdrages med vatten, hvarefter oxiden 

 digereras med utspädfc kalibjdrat, som upplö- 

 ser den inblandade molybdensyran. Den er- 

 hållna oxiden är nästan alldeles svart; efter 

 torrkning är den mörkbrun och i solljuset pur- 

 purbruu. 



100 d. af denna oxid ganska hårdt torr- 

 kad, förvandlades med salpetersyra till Moljb- 

 densjra och gäfvo 1 12.55 d. glödgad Molyb- 

 densyra. Då molybdensyran häller 33.4 p. c. 

 af sin vigt syre, är det klart att syret i den- 

 na oxid förhåller sig till syret i sjnan =2:3. 



Den på detta sätt erhållna oxiden är olös- 

 lig i syror. Svafvelsyra upptager i skarp diges- 

 tion ett ringa spår deraf; men om samma oxid 

 digereras med ny S3''ra, så upptager denna in- 

 tetj saltsyra och flusspatssyra upplösa den icke 

 eller. Glödgas den i torr saltsjn-egas så blir 

 den alldeles oförändrad. Surt vinsyradt kali 

 löser i kokning något deraf, men äfven detta 

 är ringa och samma portion oxid ger sedan in- 

 tet åt en ny portion crcmor tartari, hvarmed 

 den kokas. Smält med surt phosphorsyradt 

 kali eller natron i ett för luftens åtkomst till- 

 stängt kärl upplöses den långsamt och vatten 

 utdrager ur det smälla en gul solution, som 

 fälles af alkali med rÖd färg. 



h. MoIyhdenoxicJhydrat, Man knn likväl 

 erhålla denna oxid på flera säti på våta vägen: 



«) Om utspädd salpetersyra digereras med 

 mer molybdenmetall än (\.e.Yv kan upplösa , så får 

 man en rödbrun upplösning, hvarur caustik 

 ammoniak fäller molybdenoxidhydrat. 



^) Om svafvelsyra eller saltsyra digcreras 

 med molybdcanigtaU under det alt då och da 



